Emoční znásilnění

Když se k sobě lidé nejbližší chovají hůře, než kdyby byli cizí

Michal Gondek

Spolutvořila Lucie Bečková,  ilustrovala Dagmar Angelína Merhautová

Copyright © 2025 Michal Gondek

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, ukládána do informačních systémů či šířena jakýmkoliv způsobem - elektronicky, mechanicky, graficky či digitálně. Harmonické zmínky o knize či použití citací je možné při uvedení autorství. Šíření uvedených myšlenek či konkrétních technik ve větším měřítku je možné výhradně s písemným souhlasem autora.

1. elektronické vydání © Michal Gondek, 2025
ilustrace © Dagmar Angelína Merhautová, 2025
básně © Michal Gondek, Lucie Bečková, 2025

ISBN 978-80-909362-3-2 (ePub)

…ať je sdílení emocí tím nejcennějším pokladem a nikdy zákeřnou zbraní

Contents

Title Page

Copyright

Poděkování

Recenze

1.  Úvod

Klíčové věty 1. kapitoly

2. Milostné a emoční znásilnění

Klíčové věty 2. kapitoly

3. Mužsko-ženský polární diagram[9]

Klíčové věty 3. kapitoly

4. Muž vede do emoční interakce

Klíčové věty 4. kapitoly

5. Křehkost bez křiku

Klíčové věty 5. kapitoly

6. Muž žije posláním, žena láskou

Klíčové věty 6. kapitoly

7. Jak komunikace ničí vztahy

Klíčové věty 7. kapitoly

8. Proč jsou i drahé prostitutky levné

Klíčové věty 8. kapitoly

9. Nejdůležitější slovo ve vaší slovní zásobě

Klíčové věty 9. kapitoly

10. Hranice a co když nejsou ctěné

Klíčové věty 10. kapitoly

11. Magická síla výčitek

Klíčové věty 11. kapitoly

12. Zpětná vazba

Klíčové věty 12.  kapitoly

13. Rámec pro sdílení

Klíčové věty 13. kapitoly

14. Hádky a dramata

Klíčové věty 14. kapitoly

15. Nároky

Klíčové věty 15. kapitoly

16. Umění rozchodu

Klíčové věty 16. kapitoly

17. Proč se to děje?

Klíčové věty 17. kapitoly

18. Baba Jaga

Klíčové věty 18. kapitoly

19. Proč se vám to děje?

Klíčové věty 19. kapitoly

20. Banalita zla

Klíčové věty 20. kapitoly

21. Co když se to stane

Klíčové věty 21. kapitoly

22. Doslov

Seznam použitých a doporučených zdrojů

About The Author

Books By This Author

         Kniha vysvětluje některé univerzální a nadčasové principy, co se vztahů a komunikace týče. Přesto je však primárně mým osobním pohledem, který nemusí být v jednotlivostech bezvýhradně správný, kompletní. Ukazuji, co vidím a do hloubky jsem prožil. Některé formulace mohou znít sugestivně. Nemyslím je však dogmaticky a nerad bych, abyste je nekriticky přijali. Jednotlivé myšlenky předkládám jako inspirace ke zkoumání a prověření vlastním rozumem a především vlastní zkušeností.

   Některé části textu, přirovnání či vtipy vám možná přijdou hrubé a necitlivé. Upřednostňuji však údernost před korektností. Leckde osvětluji místa, která si možná dlouhodobě schováváte v temnotě. Nekompromisně tlačím do oblastí, které vás možná zabolí. Bolest však není účelem, nýbrž referenčním bodem. Pevným, avšak laskavým prohnětením snad dojde k vyléčení.

     V knize používám pro zjednodušení a efektivnost slova “partner”, “člověk”, “druhý”, “milovaný” či “blízký” jak pro muže, tak pro ženy. Mnoho příkladů čerpá z partnerské mužsko-ženské dynamiky. Emoční násilí se však může úplně stejně dít i ve vztazích rodinných, “přátelských” či na pracovišti.

     Vtipy slouží k odlehčení tématu. A ve většině případů i poměrně drsné ukázce toho, že téma emočního znásilnění není pouhým konstruktem. Lidová slovesnost leckdy vystihuje realitu v její humornosti, ale i chorobnosti. Humor pomáhá pozvedat perspektivu do nadhledu. Dává schopnost vidět smrtelnou závažnost tématu, která se však může snoubit se srdečným smíchem. Poezie zde slouží rovněž povznesení tématu. Tyto “vsuvky” podle mě autenticky ukazují pestrost citů, jež dřímají v srdcích každého z nás. Začnou se však ukazovat a rozvíjet pouze tehdy, dáme-li srdci mnohem větší svobodu. Protože “jeden obraz vydá za tisíc slov”, jsou v knize také ilustrace. Ty promlouvají ještě úplně jinou řečí a k jiným částem. Zaposlouchejte se i do nich. Shrnutí na konci kapitol slouží k zopakování nejdůležitějších myšlenek. Odkazy uvádím pro inspiraci.

   Formulaci myšlenek, principů i přiměřenému vykreslení potřebného kontextu jsme s týmem dali mimořádnou péči. Neneseme však odpovědnost za případné chyby, opomenutí či důsledky, kterých (ne)bude jejich uplatněním dosaženo. V případě komplikací doporučujeme vyhledat pomoc psychoterapeuta či jiného kvalifikovaného průvodce. Osobní konzultace jsou možné také přímo s námi. Více informací najdete na www.otevrise.cz.

Poděkování

Vesmíru děkuji za společné tvoření,
bych nasvětlil, co populární není.
Lecjaké dostalo se mi pomoci,
někdy i bolestných inspirací lekcí.

Lucie Tkočová dodala některé básně
a společným zkoumáním zásadně,
přispěla k pochopením o Babě Jaze.
Plochá kniha byla by beze
zkušenosti na dřeň lidské
i schopnosti její kouzelnické.

Angelína Dagmar Merhautová
pozvednout se i lidi to nás poutá.
Ve společné tvorbě to nyní vzniká,  
jak Goldmund zachycuje i trpká
hnutí životní, nejen ta extatická.
Obrazy její vydají ještě za více,
než slov sebe přesných na tisíce.

Spolutvůrkyně turbočiči Luci Bečková,
důkladně prošla v knize všechna slova,
by myšlenka každá nejen zřetelně zněla
ba elegancí a šarmem též zazářila.

Když příliš ostrý byl jsem, tak mě zjemnila,
v diskuzích i životě vícekrát prověřila,
zda myšlenky prezentované v knize
nejsou jen tlacháním filozofickým beze
v realitě důsledné a laskavé pevnosti,
zda díry nejsou v textu či mém srdci.

Vlastní moudrost jak Dalajlamova kočka
přidala a mnohá nadsázka jak facka
i dvojsmysly z řádků září díky ní,      
stejně jako některé vtípky fekální.
Luci též dlouhodobě dělá hravě,
práci na sazbě, titulce a vydání, včetně.

Obzvlášť, že téma tohle je lidsky náročné,
patří jí za to mé “Díky” neskonalé.

Recenze

Ach, to je tak důležité téma, které Michal přináší. V dlouhodobých vztazích často dochází k oddálení partnerů a tvorbě propastí právě i díky emočnímu znásilnění. Což narušuje intimitu, proudění lásky a celkovou spokojenost v životě. Michal přináší nový koncept pro komunikaci a celkovou pohodu ve vztazích nejen pro páry. Kniha je plná hlubokých a zásadních myšlenek, kdy jsem si říkala "Ano, prosím. Takto je to zdravé, takto to pojďme žít." Pokud vám záleží na tom, jaké vztahy tvoříte, tuto knihu si musíte přečíst a její hluboké myšlenky (ideálně) začít žít. Knihu však nečtěte pokud ještě nejste připraveni uvidět děsivé důsledky emočního znásilnění, které se (zatím) běžně děje v našich domácnostech a někdy i v pracovním životě.

Petra Chvátalová | celostní psychiatrička

✽✽✽

Kniha mi přinesla několik velmi konkrétních principů, které jsem ihned začal aplikovat ve vztazích. Nejvíce přelomové pro mě bylo vytvořit si větší citlivost k tomu, zda mám zrovna kapacitu na emoční interakci, popř. zda během emoční interakce se tato kapacita neblíží vyčerpání. Jako poleva a třešničky na dortu mně udělaly úsměv na rtech vtipy a básničky, které objímají každou kapitolu. Děkuji za to, že to tvoříte a šíříte. Velmi rád ji budu doporučovat.

Michal Holub | škola koučů The Coaching Way

1.  Úvod

Naproti mně ve vlakovém kupé sedí chlap, už hodinu má u ucha telefon, ale celou dobu mlčí… Myslím, že se hádá s manželkou.

Že nevíte, co emoční znásilnění je? Slovník, ba dokonce ani google, tento pojem (dosud) nezná. Nic takového tedy neexistuje, to je jasné. Nebo ne? Možná existuje, jenom je natolik běžné, tolerované, popřípadě obhajované, že jej nevidíte. A nevidíte v něm ani jednoho z největších zabijáků vztahů, obzvláště těch milostných.

Fyzické a sexuální agresi je v naší společnosti věnovaná přiměřená pozornost. Existují podpůrné programy pro jejich oběti. Násilí je konsensuálně považováno za morální selhání. Může mít všemožná odůvodnění, zůstává však zrůdné. Ti, kteří se jej dopouštějí, jsou vnímáni jako agresoři. Vztahy s nimi se oprávněně považují za toxické. Jaký má však na jedince i daný vztah dopad např. hysterický záchvat výčitek ve chvíli, kdy druhý potřebuje odejít na důležitou schůzku či přichází unavený z práce? Nakolik je to srovnatelné s jinými formami násilí?

Emoční znásilnění je situace, při které dochází k emoční interakci jakéhokoliv druhu bez souhlasu, chtění či v extrémním případě i přes bránění se jednoho ze zúčastněných.

Emoční interakce je většinou verbální a zásadní roli v ní hrají emoce. Jedná se především o sdílení nitra, hlubokých tužeb a inspirací, ale také vyjadřování nespokojeností, výčitek a nadávek či hysterické záchvaty.

Emoční znásilnění zařazujeme v této knize do kategorie psychického zneužívání. Představuje jeho specifickou, ač nepříliš tematizovnou formu. “Psychické zneužívání má negativní dopad na stav duševního zdraví cílené osoby. Jedná se o řadu averzivních chování, která mají za následek ublížení jednotlivci skrze donucování, kontrolu, verbální zneužívání, monitorování, izolaci, ohrožení, žárlivost, ponížení, manipulaci, zacházení s člověkem jako s podřadným.”[1] Dle tohoto popisu je vám asi dost zřejmé, že emoční znásilňování není úplně v pořádku. Podíváte-li se však do situací z běžného života, možná vás překvapí, proč a na kolik máte vy sami či lidé okolo vás tendenci mhouřit nad tímto chováním oči.

​Emoční znásilnění je porušením úcty a respektu vůči lidské bytosti, nehledě na pohlaví. Ať emočně znásilňuje žena muže, muž ženu, rodič dítě, nebo třeba “přátelé” sebe navzájem, je to tragické úplně stejně. Téma je univerzální a platné pro všechny. Častěji však emočně znásilňují ženy muže, zatímco sexuálně obecně častěji zneužívají muži ženy. Dále v textu tuto nešťastnou komplementárnost zdůvodním, aniž bych však chování z ní plynoucí sebeméně ospravedlňoval. Na některých místech této knihy můžete nabýt dojmu, že pranýřuji ženy jako nelítostné necitlivé emoční bestie a muže oplakávám jako jejich ubohé oběti. Není tomu tak. Emoční znásilnění ve skutečnosti ubližuje všem zúčastněným. Různým způsobem, avšak stejně zásadně. Dále při četbě to bude zřejmé a více způsoby zdůvodněné.

Ženy se emočního znásilňování dopouštějí častěji. Používá-li emoční znásilnění muž, považuji to, stejně jako jiné morální selhání, za mnohem horší než u ženy. Pro někoho možná nebude genderově korektní, že stejný morální prohřešek měřím každému (pohlaví) jiným metrem. Po hlubším pochopení mužského a ženského principu začne být jasné, proč jsou morální chyby a kompromisy u mužů mnohem větším problémem než u žen. “Muž bez morálky mizí jako muž. Žena bez morálky je stále žena, ačkoliv má nějaké mínusy v kapitolách morálky. Její ženství to nijak neničí, dokonce ani hormonálně to na ni nemá vliv (zatímco na muže ano). Ale udělá-li kompromis muž, záhy začne cítit měkkost v místech, kde by ji raději neměl.”[2] Muž(ský princip) by měl být maják. Mužství je bytostně spojené s principy a hodnotami. Ženství je spojené s konkrétním životem. Nechá-li se tedy žena (u níž přirozeně dominuje ženský princip) pohltit konkrétní životní situací a pozapomene-li na morální principy, je to problém, avšak menší. Ve starších (nevykastrovaných) kulturách byli muži identifikováni se svou ctí. Ta pro ně byla leckdy důležitější než samotný život. Příkladem nechť stojí Samurajové, Sparťani či rytířský kodex.

Morálním selháním ztrácejí muži svou tvář. Ztrácejí esenci toho, kým jsou, respektive kým by být měli.

“Ale vždyť muž musí ustávat emoce ženy.” Slyšeli jste již toto moudro? “Ženy (obzvláště) jsou přece emocionální bytosti a běda každému, kdo by jejich svobodnému projevu bránil!” Zde se do hloubky zamyslíme nad logikou tohoto přístupu. V následujících kapitolách si prohlédneme důsledky, ke kterým tato moudrost vede, respektive její nešťastné a hloupé používání.

Fenoménu emočního znásilnění jsem se již dotkl z různých stran ve dvou svých knihách: “Otevřené vztahy: Co když se zamilujete i do někoho dalšího?” a “Když do erotiky vede žena”. Knihy jsou tematicky specifické. Na ně připravené čtenáře si přitahují dle zákona serendipity, mystického načasování. Téma emočního znásilnění mi však přijde natolik zásadní a ve společnosti neznámé, že si zasluhuje samostatnou knihu. Některé kapitoly jsem po větších či menších úpravách použil ze zmiňovaných knih. Pokud jste je už četli, nechť jsou pro vás některé postřehy hodnotným opakováním. 

Emoční znásilňování je druhým největším zabijákem milostných vztahů. S tím úplně prvním má společné to, že se o něm běžně téměř nemluví. Ukazuje se na všechny možné podružnosti jako nedostatek sdílení každodenních starostí, málo společně tráveného času či menší chuť na milování jednoho (či obou) partnerů. Přitom většina problémů podružných jsou následky problémů zásadních. Velké množství pozornosti a práce se pak vynakládá právě pouze na důsledky netematizovaných, ale zásadních behaviorálních chyb neboli “hříchů”. Ten úplně největší zabiják vztahů je rovněž považován za běžnou, neškodnou, ba dokonce vytouženou součást milostného vztahu. Navíc mu prý zdánlivě dodává šťávu a vášeň. I u něj probuzená či jemnější srdce cítí, že dané konání není v pořádku, ačkoliv je natolik běžné.[3]

Teze, kterou v této publikaci prozkoumáme, zní: Stejné emoce a jejich sdílení, může být nejcennějším pokladem, či zákeřnou zbraní. Podle toho, jak se používají.  Je mi jasné, že mnohé čtenáře a především čtenářky napadá a v průběhu čtení napadat bude, že to moc hrotím. “No, bóóóže, občas nějaký hysterák, aby ses z toho nepo…” “To jsi chlap, že se nedokážeš povznést nad ženské emoce?!” Jako zjemnělý zženštilý slaboch, který má strach z (ženských) emocí, se však ani trochu necítím. Ve skutečnosti se (možná domýšlivě) domnívám, že emocím a jejich protagonistům čelím a pronikám do jejich hloubky výrazně více, než kolik je běžné. Možná i vám by mé postřehy mohly přinést užitek.

Jednoznačné “Teď ne”, “Takhle ne”, “I kdyby ses postavil/a na hlavu, tak prostě NE!” vyžaduje leckdy velké množství odvahy, lásky a jiných (mužských / otcovských) kvalit. V naší kultuře se mnohem častěji setkáváme s vlažným apatickým mávnutím rukou a přetrpěním emočních bouří. Snad proto, že vám nic jiného nezbývá, na nic jiného se nezmůžete nebo si myslíte, že byste emoce druhého vydržet měli. Já osobně vidím v ženských (i) emocích obrovský poklad a jako k takovému se k nim chovám.

Abych mohl (ženské) emoce hluboce ctít, milovat a nechat si jejich protagonist(k)u nablízku, potřebuji vědět, že i oni cítí a ctí mě.

Abych v (ženských) emocích viděl cenné poklady, potřebuji mít svobodu, jestli a kdy se jejich dary oblažit nechám či nikoliv.

Pokud a dokud jsou emoce používané jako zbraň, chovám se k danému člověku adekvátně: jako k teroristovi.

Možná vám zním pro líbezné téma emocí, obzvláště na muže, nepřístojně dramaticky. Zkuste se však během četby dívat spolu se mnou do větších hloubek a jemnějších pohybů vlastního srdce. Formuluji argumenty pro mysl. Mou touhou však je, abyste se spolu se mnou skrze myšlenky ponořili do hlubin srdce. Podaří-li se nám společně tato cesta, budete na jejím konci jednou pro vždy proměnění. Někým nechtěné emoční interakce vám pak nejspíš také nebudou připadat správné a prospěšné. Nehledě na to, jak běžně a s jakou tolerancí se dějí.

V některých z vás možná už nyní vře napětí a říkáte si: „Ale, co když je potřeba něco komunikovat a ten druhý se tomu konstantně vyhýbá!?” „Co když si potřebuji udělat jasno, třeba i v praktických věcech, a druhý se mnou odmítá mluvit?” I tyto situace opečujeme. Poskytnu tipy, především v kapitole “Rámec pro sdílení”, jak vytvořit pro oba či všechny zúčastněné bezpečný komunikační prostor.

Pokud se druhý stahuje, větším tlakem nezpůsobíte nic dobrého. Buď se stáhne ještě více, anebo jej zlomíte a znásilníte. První doporučení a blahodárný přístup jsou stejné, jako v interakci milostné: zjemnit, zpomalit, ubrat na intenzitě, přestat tolik tlačit na pilu. Dejte více prostoru tomu z vás, jež je v dané oblasti křehčí či méně křiklavý. Respektujte tempo toho pomalejšího, méně hlučného a možná v lecčem hlubšího. Můžete tak dosáhnout nádherného, ba extatického propojení. Rozhodně však tento ohleduplnější, ač pro většinu lidí neintuitivní přístup, dává prevenci velkým zraněním na duši(ch) a někdy i na těle(ch).

Vztahy mají své zákonitosti, které více či méně cítíte a ctíte. Mají vést k tomu, obzvláště ty milostné, aby v nich mimo jiné rostla láska. Možná je pouze tušíte, anebo v nich máte naprosto jasno. Někdy čas i život sám prověřují, jsou-li opravdu dobrá a použitelná v různých životních kontextech.

Vztahy mezi lidmi jsou v lecčem podobné jako šachy. Existují pro ně určitá pravidla. Před a v průběhu hry se je učíte čím dál lépe uplatňovat. Táhnete s figurkami dle aktuální (životní) situace. Různé figurky mají v různé části partie různou důležitost. Příklady figur by mohly být: poslání, spiritualita, zdraví, peníze, ostatní vztahy, čas pro sebe, bydlení, koníčky. V neposlední řadě též erotická a emoční dimenze, jde-li o vztah milostný. S těmi “figurami” se učíte hrát čím dál lépe tak, aby lásky, pohody a harmonie na všech rovinách bylo (co nej)více. Na šachovnici se odehrávají všemožné konfigurace. Každá po vás chce moudrost, jak i v tuto chvíli nejlépe uplatnit univerzální pravidla. Co se však děje, když se v rámci vaší vztahové hry jeden z vás či vy oba uchýlíte k fyzickému, sexuálnímu či emočnímu násilí?

Násilí jakéhokoliv druhu je jako byste místo tahu ve vztahové partii do šachovnice praštili kladivem.

​Možná nejste vášniví šachisté. Tragičnost a debilita rozbití šachovnice pro vás tedy není až tak evidentní. Můj bratr se na Bali intenzivně věnoval jiu jitsu. Po návratu mi při naší noční debatě zmínil paralelu možná ještě výstižnější.

V bojovém sportu, jež má za ultimátní cíl rozvoj schopností bojovníka, platí jedno zásadní pravidlo. Zaklepe-li jeden ze zápasících dvakrát (do země, tatami, či na druhého zápasníka), utkání bez debat končí. Během boje se může v závislosti na pravidlech konkrétního stylu udát leccos. Mohou se vzájemně zhmoždit, zlámat si nosy či přetrhat vazy. Jde-li o (morálně) dobré bojovníky, větší zranění vznikají nezáměrně, avšak jako integrovaná součást tréninku či zápasu. Takové úrazy nevytvářejí nepřátelství. Právě naopak. Zdánlivě paradoxně mnohdy prohlubují blízkost, sounáležitost i vzájemný respekt. I menší sviňárny na hranicích pravidel, jako třeba nacpání si brady do oka, se vesměs s humorem přecházejí.

Ve vztahu rodinném, přátelském či milostném jde také o rozvoj obou/všech lidí v mnoha různých schopnostech. Jejich cíl rád zjednodušeně označuji jako bezpodmínečnou blaženost. K tomu si máte vzájemně pomáhat. V této schopnosti se zdravě, hravě, ale někdy i drsně prověřovat. Pokud však jeden či druhý řekne (v milostné, emoční či jakékoliv jiné interakci): „Teď už takhle ne!”, je to jako zaklepání do tatami. Kdyby vám někdo v tělocvičně po vašem odklepnutí zlomil ruku, bylo by to na doživotní diskvalifikaci. Začne-li někdo ve zdravém klubu bojových umění projevovat sadistické sklony a nepřestane protivníka páčit po tom, co odklepe, nebude s takovým člověkem nikdo cvičit. Respektive mu zakážou vstup.

S lidmi, kteří nectí hranice druhých, se nelze harmonicky a především bezpečně rozvíjet.      

Možná váháte, zda některé lehčí formy násilí nemohou být brány jako regulérní součást vztahové hry. Možná si říkáte, že emoční znásilňování nemůže být s fyzickým či sexuálním násilím či bojovým sportem srovnáváno. Třeba nevidíte správný tah a cítíte se zahnáni do kouta. Možná se kvůli tomu opijete a hystericky vybouchnete. Kopanec do šachovnice, či do partnera, v tomto případě vnímáte jako omluvitelné “řešení”. Dále v textu se pokusím osvětlit mnohostrannou a především hlubokou škodlivost tolerance jakékoliv formy násilí, a to pro všechny zúčastněné. Zde nám půjde především o někým nechtěné interakce emoční.

V následující kapitole se odrazíme od podobností mezi kontaktem milostným a emočním. Na těch si možná všimnete, jaké má dopady, když není jeden z vás v emoční či erotické rovině vnímán a respektován. Možná jsou dokonce ignorovány jeho jasně komunikované hranice. Dopady jsou to tragické, avšak ne vždy evidentní.

Klíčové věty 1. kapitoly

- Emoční znásilnění je situace, kdy dochází k emoční interakci jakéhokoliv druhu bez souhlasu, chtění či v extrémním případě i přes bránění se jednoho ze zúčastněných.

- Emoční interakce je většinou verbální a zásadní roli v ní hrají emoce. Jedná se především o sdílení nitra, hlubokých tužeb a inspirací, ale také vyjadřování nespokojeností, výčitek a nadávek či hysterické záchvaty.

- Emoční znásilnění je porušením úcty a respektu vůči lidské bytosti, nehledě na pohlaví.

- Emoční znásilnění ve skutečnosti ubližuje všem zúčastněným. Různým způsobem, avšak stejně zásadně.

- Používá-li emoční znásilnění muž, považuji to stejně jako jiné morální selhání za mnohem horší než u ženy.

- Morálním selháním ztrácejí muži svou tvář. Ztrácí esenci toho kým jsou, respektive kým by být měli.

- Emoční znásilňování je druhým největším zabijákem milostných vztahů.

- Stejné emoce a jejich sdílení může být nejcennějším pokladem či zákeřnou zbraní. Podle toho, jak se používají.

- Abych mohl (ženské) emoce hluboce ctít, milovat a nechat si jejich protagonist(k)u nablízku, potřebuji vědět, že i oni cítí a ctí mě.

- Abych v (ženských) emocích viděl cenné poklady, potřebuji mít svobodu, jestli a kdy se jejich dary oblažit nechám či nikoliv.

- Pokud a dokud jsou emoce používané jako zbraň, chovám se k danému člověku adekvátně: jako k teroristovi.

- Formuluji argumenty pro mysl. Mou touhou však je, abyste se spolu se mnou skrze myšlenky ponořili do hlubin srdce.

- Pokud se druhý stahuje, větším tlakem nezpůsobíte nic dobrého. Buď se stáhne ještě více, anebo jej zlomíte a znásilníte.

- Ohleduplnější, ač pro většinu lidí neintuitivní přístup, předchází velkým zraněním na duši(ch) a někdy i na těle(ch).

- Násilí jakéhokoliv druhu je jako byste místo tahu ve vztahové partii do šachovnice praštili kladivem.

- S lidmi, kteří nectí hranice druhých, se nelze harmonicky a především bezpečně rozvíjet.

2. Milostné a emoční znásilnění

Bůh přišel za Adamem, aby zjistil, jak se má. „Dobrý Bože, je to docela dobrý. Je to dobrý, jako v ráji. Jediná věc teda, že se trochu nudím a je mi smutno. Nemám radost, kterou tady zažívám, s kým sdílet.” Bůh se zamyslí a říká: „Dobrá tedy, dám Ti ženu.” „Jó? A jaká bude?” ptá se se zájmem Adam. „Bude Ti vařit a prát. Bude vždy souhlasit s každým Tvým rozhodnutím. Porodí Ti děti a nikdy nebude chtít, abys kvůli nim vstával uprostřed noci. Bude úžasná, krásná, trpělivá, milující, vždy mající pochopení. Nikdy ji nebude bolet hlava a bude Ti bez zábran dávat lásku a vášeň, kdykoliv budeš chtít. Nebude Ti nikdy nic vyčítat, nic si nebude nárokovat. Naopak Tě bude za všech okolností ctít a respektovat, protože bude vnímat Tvou božskou podstatu.” Adam září nadšením. Trochu podezřívavě se však zeptá: „Co mě bude, Bože, stát taková žena?” „Jednu nohu a jednu ruku,” odvětí Bůh. Adam vraští čelo, škrábe se na hlavě a přemítá: „A Bože, co bych tak mohl dostat za jedno žebro?”

​

Doufám, že se nekonfliktně shodneme na tom, že v podstatě neexistují okolnosti, za kterých by bylo přípustné provozovat s někým milostnou interakci, ačkoliv on nechce. Pokud nesouhlasíte, můžete klidně přestat ve čtení. Nejspíš by bylo ztrátou času debatovat, byť skrze psaný text, s kýmkoliv, kdo tento axiom nepřijímá.

Během studia v Německu jsem se o tomto tématu bavil s mým arabským spolubydlícím Ahmadem. Byl přesvědčen, že za znásilnění si ženy v naší euroamerické kultuře mohou z velké části samy, neboť se příliš odhalují. Naše kulturní, náboženské i erotické předporozumění bylo příliš odlišné. Časem jsme naznali, že se v tomto nemá smysl pokoušet dosáhnout shody či vzájemného obohacení. Nadále jsme spolu vařili, jedli, hráli stolní tenis a debatovali o krásách německé gramatiky. Zůstali jsme dobří přátelé, protože jsme naštěstí shody dosáhnout nepotřebovali.

Nyní si dovolím paralelu mezi milostnou a emoční interakcí. Bude nás provázet po zbytek knihy. Jsem přesvědčen, že jak milostná, tak emoční interakce jsou vrcholně intimní a vyžadují naladění i sladění. V příští kapitole “Mužsko-ženský polární diagram” vykreslím tuto perspektivu podrobněji, včetně genderových energetických specifik. Dopředu upozorňuji, že napoprvé vámi může tato paralela hluboce otřást. To by také měla. Avšak jejím účelem je, abyste se k tělům i srdcím svým i svých milovaných chovali s nepoměrně větší láskou, úctou a respektem.  

Toužíte-li se s někým milovat, zřejmě vám záleží na tom, aby byl dobře naladěn, aby byl správný čas, aby se chtěl milovat on s vámi stejně, jako vy s ním. Záleží vám na tom, aby bylo milování oboustranně příjemné a obohacující. Víte, že pouze a jedině tehdy to bude opravdu naplňující. Nejsou-li vhodné podmínky splněny, na milování netlačíte. Víte, že milovat se s někým, kdo na to není připraven či naladěn, je nejen zbytečné a ubohé, nýbrž vyložené škodlivé.

Milování, které není oboustranně chtěné, spolehlivě způsobuje mezi milenci propast. Oboustranně nechtěná interakce emoční dělá totéž.

Chcete-li se s druhým milovat nehledě na jeho aktuální stav, nechcete se s ním milovat v pravém slova smyslu. Cítíte sexuální tlak. Jinými slovy jste nadržení. Chcete si o něj udělat dobře. Ulevit si od napětí. Myslíte si, že na úlevu od tlaku máte právo. Sami sobě to odůvodníte tím, že tlak ve vás stejně vyvolal ten druhý. Má příliš svůdné křivky. A beztak se milujeme málo a více sexu udělá dobře nám oběma… Pro ospravedlnění násilí jsou to argumenty samozřejmě zcela zcestné. I kdyby byl druhý sebe vášnivější, postoj nerespektu a ignorance jeho aktuálního stavu jej od jeho vášně spolehlivě odstřihne.

U emoční interakce je to stejné, jako u zbavování se sexuálního tlaku. Uděláte-li (si) to nehledě na rozpoložení druhého, ublížíte jemu, vztahu a nakonec i sobě.

Cítíte-li vnitřní tenzi či nespokojenost, od které si chcete ulevit stůj co stůj a hned teď, čekání na vhodnou příležitost není na pořadu dne. Potřebujete si zkrátka ulevit, jakmile to na vás přijde, nehledě na okolnosti. Necitlivě a nemilosrdně penetrujete druhého výčitkami, hysterickými záchvaty či jakýmkoliv jiným sdílením. Jeho rozpoložení nevnímáte, natož abyste jej zohledňovali. Obzvláště bolestivé jsou interakce, ve kterých se “ejakulují” nespokojenosti a výčitky vůči druhému nebo jeho chování.

Druhý není na interakci vůbec naladěn. Vynecháte navíc i jakoukoliv předehru. Beztak by nespolupracoval a všemožně naznačoval: „Teď ne miláčku, vážně Tě miluji, ale teď prosím vážně ne…“ Se ztopořenými výčitkami dál zběsile tlučete do všech citlivých míst, abyste pak se zadostiučiněním všechen ten tlak vyvolávající sajrajt vystříkali do jeho plačícího obličeje…

Přijde-li vám tato metafora vyhrocená, nahlédněte do vlastního nitra. Není snad emoční sdílení velice intimní záležitostí? Nejde tedy o akt, s nímž by se mělo zacházet se stejnou citlivostí, jako s interakcí milostnou?

Kritika a vybarvování všech reálných či domnělých slabin (od) druhé, zvláště milované osoby, je aktem možná více intimním než milování.

Ve světě seberozvoje a terapií se často vyzdvihuje schopnost svobodného projevování emocí. Jejich plynutí bez potlačování je obrovsky důležitou lekcí. Stejně tak je tomu u volného proudění sexuálního potenciálu celým tělem. Někteří si však toto svobodné prožívání emocí představují tak, že se mohou (emočně) vyejakulovat kdykoliv to na ně přijde. A obzvláště na někoho blízkého. V této knize si ukážeme, že tento přístup nese značná úskalí.

Plné a nezředěné prožívání emocí rozhodně podporuji. Stejně jako erotickou energii se je učte nechat proudit plně, svobodně, v celé jejich kráse, síle i barevnosti. Sami či s tím, kdo a kdy zrovna také chce.

Možná vám, obzvláště jako ženám, přijde tato paralela nepřístojná, extrémní a vyhrocená. Vícero žen nejen ze svého okolí jsem upozornil na fakt, že (své) muže znásilňují svými emocemi. Obořily se na mě, jak si to vůbec mohu dovolit srovnávat. Ony přece mají na svobodné vyjadřování emocí nárok! Podobnost se zneužitím sexuálním jim přišla naprosto zcestná...

Víte, proč se mnoho mužů nechce vázat a preferuje povrchní krátkodobé vztahy či pornografii? Od reálných žen či vážných vztahů tím totiž odpočívají a jejich (zatěžující) vliv kompenzují. Značnou měrou jde o důsledky neblahodárného zacházení s emocemi, které tehdy působí jako otravná vyděračská zbraň.

Jsem přesvědčen, že láska je jenom jedna. Na milostné interakce se tedy nevztahují žádná zvláštní pravidla. Pro více lásky je potřeba se vztahy spíše odnaučovat. Tím se stanou v mém slovníku otevřenými.[4] To jest úplně normální, přirozené, autentické a nepokroucené specifickými partnerskými mechanismy.

Jde o postoj dosti jedinečný. Kdykoliv potkám takto intelektuálně a hlavně vibračně spřízněnou duši, mé srdce plesá. A raději si pobudu s ní přes knihu, než randit s překrásným člověkem, který chce či žije vztah dle běžného většinového nastavení. Přidávám tedy několik vět z knihy “Návrat k lásce”, se kterými hluboce souzním. Cítím vděčnost za každého, kdo tuto realitu vyjadřuje a hlavně kdo se ve svém životě nenechává strhnout převládajícími postoji.

“Svatý vztah je především přátelstvím mezi dvěma lidmi.”[5] “Láska je jen jedna. Není rozdíl mezi láskou matky k dítěti a láskou milenců nebo přátel. Skutečná láska spočívá v jádru všech vztahů. Je to Boží láska, a ta se nemění v závislosti na formě či okolnostech”[6] “Představa, že někde existuje dokonalý partner, kterého jsme (jen možná) dosud neobjevili, nás velmi omezuje… Touha po tom jediném výjimečném nás vede k tomu, že na jakéhokoliv adepta okamžitě nakládáme obrovskou citovou zátěž. Naše zranitelnost ohledně mýtu o “tom pravém či té pravé” pramení ze všeobecné glorifikace romantické lásky. Ego využívá romantickou lásku pro své “výjimečné” účely a navádí nás ohrožovat naše vztahy tím, že klademe přílišný důraz na romantiku… Rozdíl mezi přátelstvím a romantickou láskou může být ilustrován na příkladu růže na dlouhém stonku. Stonek je přátelství, květ je romantický vztah. Protože ego je orientováno na květy, zaměřujeme se automaticky na květ. Ale veškerá výživa, kterou květ potřebuje k životu, přichází stonkem. Na první pohled může stonek působit nudně, ale pokud květ odtrhnete, dlouho vám nevydrží.”[7] “Hledání toho pravého vede jen k zoufalství, protože žádný takový neexistuje. Neexistuje žádný pravý, protože neexistuje ani žádný nepravý. Je jen člověk, který je právě vedle nás - ten, který nám může poskytnout dokonalé lekce… Víra v jedinečnou lásku nás vede k znehodnocení všeho, co nevypadá jako “ten pravý vztah”.”[8] Tímto pozoruhodnou knihu Návrat k lásce vřele doporučuji.

Abychom tvrzení a paralely této kapitoly patřičně zdůvodnili, pronikneme na následujících stránkách do trochu větší hloubky. Podíváme se na důvody (ne)citlivosti srdce, respektive emoční části, obzvláště té mužské.