Jack Morton

Drsní parťáci

Z německého originálu

přeložil Marek Pavka

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o.

ISBN 978-80-279-2063-1 (epub)

ISBN 978-80-279-2064-8 (mobi)

Když oba bratři dorazili do města, vlekli s sebou všechno, co jinak musel nést kůň: sedla, deky a zbraně.

Houf před saloonem Best Chance se bavil. Glenn Archer, vůdce těch mužů, zvolal: „Hej, vy dva soumaři! Znám jednoho obchodníka s mezky, který by vás potřeboval. Nechtěli byste?“

Náhle se zastavili a shodili zavazadla na zem. Teď už nevypadali tak směšně. A rozhodně se nezdálo, že by si ta slova nechali líbit.

Kolty měli nízko u pasu a jejich oči byly tvrdé jak křemeny.

„Danny…,“ řekl jeden z nich. Glenna Archera při tom nespouštěl z očí. „Myslíš, že ten opičák myslel těmi soumary nás?“

„Zeptal bych se ho, být tebou, Nate,“ odpověděl jeho bratr.

„Well, to je pravda,“ přisvědčil Nat a udělal tři kroky k tomu houfu.

Někteří z těch mužů položili dlaně na pažby koltů.

„Nechte zbraně, kde jsou, amigos,“ řekl Dan. Opět pohlédli na něj. Všichni… A všichni také viděli, že drží v rukou těžké Navy kolty.

Mířil jimi postupně na všechny přítomné, takže se nedalo odhadnout, koho by trefil jako prvního, kdyby vystřelil.

„Dobrý den, pane Mluvko,“ řekl Nat. Mínil tím jednoznačně Glenna Archera.

„Nějaký opičák tady mluvil o soumarech. Mám pocit, že ten opičák jste byl vy. Pokud se mýlím, pak mě omluvte. Co říkáte? Myslíte těmi soumary nás?“

Možná že Archer chtěl couvnout, jenže nemohl. Už to zašlo příliš daleko.

Upravil si revolverový opasek, udělal jeden krok a dal si ruce v bok.

„Jo, ty soumare,“ tvrdě řekl. „Myslel jsem tím tebe. A jestli se podíváš do zrcadla, uvidíš, že máš dlouhé uši a…“

Tu dostal ránu pěstí do brady. Za tou ranou stálo dvě sta liber váhy. Připadalo mu to, jako by ho kopl mezek. Svalil se mezi své kumpány, kteří ho zachránili před pádem, a chvíli to trvalo, než si uvědomil, co se stalo.

Cizinec se klidně vrátil ke svým věcem.

Archer přiběhl k němu a s klením se rozmáchl.

Tu však Dan tasil a vypálil. A trefil. Jeho kulka Archerovi srazila klobouk z hlavy. „Nech toho,“ řekl. „Můj bratr už nemá v ruce zbraň. Takže se na kolt ani nedívej a bojuj pěstmi. To máš aspoň jistou šanci.“

„Ech, že by?“ řekl Glenn a spokojeně se usmál. Pak si sundal opasek a dal ho jednomu ze svých mužů, načež pomalu přišel k Natovi, který si ležérně balil cigaretu. Vypadalo to tak, jako by si Archera vůbec nevšímal.

A to Archera svedlo k tomu, aby se na něj vrhl.

Při tom vykřikl a přihlížejícím se zatajil dech. Znali totiž jeho zuřivost. V Tombstoneu nebyl nikdo, kdo by proti pěstem Glenna Archera obstál.

Kdyby se mu jeho záměr zdařil, boj by rázem skončil.

Jenže jeho pěst jen promáchla vzduchem. Pak se skácel na zem, protože Nat mu nastavil nohu.

Pak si Nat dál balil cigaretu, jako by se nechumelilo.

Archer se posbíral ze země a nyní tam číhavě stál. Již poznal, že to tentokrát nebude tak snadné.

Pomalu kráčel kolem Nata, který ho sice nespoušel z očí, ale dál kouřil a usmíval se, jako by to celé byla jen zábava.

Pak Archer opět zaútočil – a nyní byl Nat příliš pomalý. Koupil to a měl pocit, jako by ho kopl kůň.

Nyní vyčkávali.

Nat si dával na čas. Před lety dostal lekci a tak byl opatrný.

S Glennem Archerem to bylo jiné. Ten ještě neokusil hořkost porážky.

Nyní narazil vůbec poprvé na stejně silného a podle všeho inteligentnějšího protivníka. Pocítil to a to jen posílilo jeho zuřivost. A tak zcela ztratil zábrany. To, co považoval za Natovu chyba, však byla finta.

Archer naletěl jak greenhorn.

„Pojď si pro mě!“ zvolal Nat a rozmáchl ruce, jako by ho chtěl obejmout.

Glenn Archer ho chtěl zasáhnout oběma pěstmi.

Trefil však jen jeho klobouk a rameno. Nata druhá rána poněkud pootočila, ale to bylo také všechno. A do takového postoje se také chtěl dostat.

Nyní se rozmáchl pravačkou a vložil do toho úderu veškerou sílu.

Archer měl pocit, jako by mu vybuchla hlava. Pak dostal ještě jednu ránu a to ho vyřídilo.

Ostatní to užasle sledovali.

Pouze jeden z nich zůstal klidný: Natův bratr Dan.

Nebyla na něm vidět ani stopa vzrušení. Jenom dával pozor, aby se do toho nikdo z přihlížejících nezapletl.

Tu se objevil další muž. Sam Archer, Glennův starší bratr.

Prodral se mezi ostatními a nyní stál v přední řadě, aby mu nic neuniklo.

Neměl o bratra strach. Věděl, že to stráví.

Jenže ho zarazilo, s kým si to rozdal.

Odstrčil bratra, který chtěl pokračovat v boji, a Glenn Archer tak již potřetí spadl mezi své kumpány.

„Držte ho!“ chladně řekl Sam a pomalu se otočil k Natovi.

„Máš i ty chuť na masáž?“ vyzývavě se zeptal Nat.

„Omlouvám se, pane Hollistere…,“ řekl Sam Archer zdvořile a nahlas, takže to slyšeli všichni. „Nejsem idiot, abych se pral s Rocky Twins, dvojčaty, proti kterým ani lepší muži než já neměli šanci. A kdyby vás a vašeho bratra Nata můj bratr poznal…“

„Nat jsem já,“ řekl muž, k němuž Sam Archer hovořil. „Dan je tam. Ten je zase lepší s koltem než já. Takže…“

„Proboha, pane Hollistere!“ zvolal.

„Tady jsme sice v Arizoně, ale dobře vás známe. Takže pojďte do mého saloonu, pánové, chci vás pozvat na pár drinků. A též bych se chtěl omluvit za svého bratra. Však se vám ospravedlní sám…“

„Jistě,“ řekl Nat. „Pobavili jsme se a on za to zaplatil. Nebyla to naše vina, že se to tak semlelo. Tak zatím,“ řekl a šel ke svým zavazadlům.

Jenže Sam Archer se tak snadno nevzdal. S úsměvem se vydal k bratrům Hollisterovým.

„Jsem Sam Archer,“ představil se.

„A tento saloon patří mně. Je to jenom zlomek mého majetku. Jsou lidé, kteří tvrdí, že mi patří půl Tombstoneu, a já jim neodporuju. Neříkám to, protože bych se chtěl chvástat, ale proto, abych vás přesvědčil, že se u mě můžete zeptat na práci. Nebo snad nehledáte práci?“

„Dane – myslíš, že mu je něco do toho?“ zeptal se Nat svého o půl hodiny staršího bratra. Tak to dělal vždycky.

„Nevím,“ odvětil Dan. „Na tvém místě bych se ho zeptal.“

„Ho, to ne, bratře,“ řekl Nat a zazubil se. „Jeho bratra jsem vyřídil já, takže teď je řada na tobě. Zeptej se ho, jestli si myslíš, že…“

Sam Archer se klidil. Byl mnohem opatrnější než jeho bratr Glenn a přestože se těch dvou nebál, neměl chuť od nich dostat nakládačku.

„Och, on nás opouští, Nate,“ řekl udivený Dan Hollister, když to viděl. „Že by proti nám něco měl?“

„Na tvém místě bych se ho zeptal, Danny…“

„Hollistere – nemám chuť se tu rvát,“ chladně odtušil Archer. „Myslel jsem to s vámi dobře, protože jsem si říkal, že byste možná potřebovali džob. Ale když nechcete… no dobrá…“

Beze spěchu se otočil a pomalu šel k saloonu.

„Hej!“ zvolal Dan. „Přece nás… Kruci, Nate… je pryč!“

Zachmuřeně hleděl na svého bratra.

„Byls moc pomalý,“ řekl Nat a zvedl své těžké kovbojské sedlo.

Dan cosi zabručel pod fousy a udělal to samé.

Pak se mezi lidmi, kteří se před nimi rozestoupili, vydal k hotelu, který stál naproti redakce novin Tombstone Epitaph. Malý hoteliér je úslužně zavedl do pokoje. Dva zřízenci jim odnesli věci.

***

Ta zpráva se městem šířila rychlostí blesku.

„Do Tombstoneu přijeli Hollisterové!“

Stejně rychle se to dozvěděli i lidé v kraji a tak do Tombstoneu jako by náhodou přijel šerif Will Atkins, který byl právě na inspekční cestě.

Už na kraji města si všiml, že se něco změnilo.

Sice se všude svítilo, ale zato tam panovalo nebývalé ticho. Zdálo se, jako by se městu zatajil dech v očekávání toho, co mělo přijít.

A nebylo to nic obyčejného, ani na tamní poměry.

Na Main Street nebyla živá duše aze saloonu se neozýval řev opilců a jekot cour.

Will Atkins jel pomalu a měl dlaň na koltu. Dobře cítil napětí, které tam vládlo.

Byl mužem zákona a zastupoval ho ve městě i v kraji, jehož byl Tombstone centrem.

Měli tam sice městského marshala, jistého Phila Jenkinse, ale ten vlastně sloužil jen v noci a dělal pouze to, co mu šerif řekl. Nekonkurovali si, to by bylo pošetilé.

„Ahoj, Wille,“ ozvalo se z jednoho temného zákoutí.

„Vylez!“ přikázal šerif.

„Radši ne,“ opáčil ten muž. Šerif poznal, že to je Jenkins, a zase schoval kolt.

„Jako by toho bylo málo, tak sem přijeli i Rocky Twins!“

„Well, to vím,“ přisvědčil Atkins a odsunul si stetson do zátylku. „Co provedli?“

„Jenom Glenn Archer…“

„Hergot!“ rozesmál se Atkins. „Za to je přece nezavřu, Phile. Nanejvýš bych jim propůjčil metál, kdybych mohl. Ten by si totiž zasloužili.“

„Zmlátil ho jen jeden z nich, ten druhý dával pozor na ostatní.“

„To je ještě lepší, než jsem si myslel! Co dělají teď?“

„Možná spí,“ řekl Jenkins, ale neznělo to tak, jako by tomu věřil. „Šli do hotelu, ubytovali se, zaplatili na měsíc dopředu a pak už se neukázali.“

„Well – pak možná máme čas do zítřka. Jaké mají koně, Phile?“

„Žádné. A to mi dělá starosti. Dnes jsem jel přes Silver Hills a na stolové hoře jsem viděl dva koně, které někdo odstřelil z bezpečné vzdálenosti. Myslím, že to jsou jejich koně a že teď budou hledat toho, kdo je přinutil jít v tom vedru pěšky.“

„Nu, to se rychle dozvíme,“ řekl Atkins po krátkém přemýšlení. „Zeptám se jich!“

Než mohl Phil Jenkins něco říct, vydal se k hotelu.

Po chvíli zmizel uvnitř.

„Ahoj, Tome,“ pozdravil majitele a portýra v jedné osobě. „Nějací noví hosté?“

„Kde je najdu?“ zeptal se zachmuřený Atkins.

„Proč jste tady?“