John Kirby 

Hrdost rebelů 

Z německého originálu 

přeložil Marek Pavka 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025 

www.mobaknihy.cz 

www.facebook.com/moba.cz 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025 

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2049-5 (epub) 

ISBN 978-80-279-2050-1 (mobi) 

Palba z karabin a koltů na okamžik utichla a horký pouštní vítr hnal kouř z hřebene. Matt Lewis viděl rozstřílenou standartu setniny, jež vlála nad jejich postavením.

Oddíl poručíka Grattana musel bojovat s odvahou zoufalců.

Matt Lewis klečel vedle seržanta Anguse. Jeho šedá uniforma byla vybledlá. Jen tam, kde předtím byly nárameníky, byla látka tmavá. Klobouk, na kterém chyběl znak jižanské armády, byl zaprášený a od potu.

Seržant Angus z šestého černošského pluku kavalerie Unie a Matt Lewis, někdejší důstojník Konfederace, nyní válečný zajatec a přeběhlík v řadách Severu, se kryli na okraji břehu. Za nimi bylo ve vyschlém korytě dvacetpět černošských vojáků, půl setniny. Bylo babí léto a slunce nemilosrdně pálilo.

Pouze pětadvacet vojáků, ale všechno to byli muži, kteří již za sebou měli nejeden boj s indiány. Seržant Angus a Matt Lewis oba věděli, že těch dvacetpět kavaleristů má větší hodnotu než dvě setniny nezkušených rekrutů.

Nyní Lewis pohlédl dalekohledem na úpatí kopce, kde se indiánští jezdci chystali k rozhodujícímu útoku na postavení oddílu poručíka Grattana. Zhruba stovka utažských bojovníků čekala na signál ke zteči. Jejich orlí pera, staré křesadlové muškety a nové opakovačky se na slunci leskly.

Mattu Lewisovi přeběhl mráz po zádech, když viděl, že mnozí z nich mají masky z lebek divokých zvířat, se zuby, ušima i rohy. Indiáni vypadali jako banda démonů.

Matt Lewis sklonil dalekohled a řekl:

„Dejte rozkaz nasedat, seržante. Teď jde o každou vteřinu. Musíme být rychlejší než oni, jinak na tom kopci najdeme už jen mrtvoly.“

Seržant Angus přikývl. Přestože Matt Lewis jako prostý voják stál hodnostně pod ním, podřídil se jeho radě.

„Nasedat!“ zvolal.

Kaprál Magruder, který čekal v čele eskadrony mezi vlajkonošem a trubačem, vydal okamžitě rozkaz. Vyšvihl se do sedla, zvedl ruku a pobodl koně ostruhami.

První četa, které velel Magruder, vyrazila. Jezdci jeli v chumlu a kopyta klapala na skalnatém podloží.

Seržant Angus a Matt Lewis se vyhoupli do sedel svých koní, které jim přivedl trubač Stake. Potom se rozjeli za první četou.

Byl slyšet pouze dusot kopyt, vrzání sedel a postrojů a oddechování koní.

Za korytem vstal jeden Utah v kapuci s bizoními rohy, štítem v levé ruce a henryovkou v pravé. Zamával jí a odpovědí mu byl jekot ze sta hrdel. Země se zachvěla pod kopyty utažských poníků.

Matt Lewis koutkem oka viděl, jak vedle něj seržant Angus zvedl pravou ruku. Potom levou rukou vytáhl kolt a pravou šavli. Za ním se zablyštělo dalších třiadvacet šavlí, jejichž hroty byly namířeny na nepřítele.

Z vrcholu kopce, na němž stály hořící vozy, se začalo střílet z armádních karabin a revolverů. Lavinu to však nezastavilo.

„Trubači!“ vykřikl seržant Angus.

Trubač Stake, pětadvacetiletý černoch z Mississippi, uprchlý otrok a již celý rok příslušník šestého pluku zvedl trubku ke rtům a zatroubil signál k útoku. Eskadrona vyrazila v široké řadě.

Už byla jen padesát yardů od protivníka, když Utahové poznali, jaké nebezpečí hrozí jejich levému křídlu. Již však pro ně bylo pozdě.

Útok z boku indiáni nečekali. V jejich řadách zavládla panika a zděšení, když oddíl kavalerie zaútočil.

Okolo Matta Lewise panoval chaos. Vše bylo zahaleno prachem a kouřem. Výkřiky indiánů se mísily s řehtáním koní a výstřely. Matt Lewis se šavlí prosekával k hořícím armádním vozům.

Boj se přenesl od vozů na křídlo indiánského chumlu. Mezi mrtvými vojáky klečel jeden raněný, který obouručně držel kolt. Jeho oči byly vytřeštěné, uniformu měl zakrvácenou a roztrhanou. Zvedl revolver a vypálil na Matta Lewise. Minul však.

Matt Lewis slyšel, jak kulka hvízdla okolo.

„Nestřílejte!“ vykřikl na vojáka. Potom si všiml, že ten muž ho vůbec neslyší. Opět zvedl kolt. V boji musel zešílet.

Matt Lewis ho praštil naplocho do spánku a kavalerista se svalil na zem a zůstal ležet.

„Kde je poručík?“ zvolal na jednoho zpoceného vojáka se spencerovkou. Muž na něj pohlédl, ale neodpověděl. Matt Lewis se dostal mezi hořící vozy. Již po několika krocích se však zastavil. Horký pouštní vítr rozfoukal kouř a Matt tak spatřil strašlivý obraz. Indiáni Grattanův oddíl téměř vybili. Eskadrona seržanta Anguse přijela právě včas. Matt napočítal jen pět bojeschopných modrokabátníků a k tomu ještě několik raněných. To bylo všechno, co zůstalo ze dvou čet pěchoty a půl setniny 6. černošského pluku kavalerie, které doprovázely vozy určené pro Fort Massac.

Matt Lewis se ohlédl přes ramen, ale odtud žádné nebezpečí nehrozilo. Rudoši se stáhli.

Matt Lewis slyšel, a k seržant vydal rozkaz sesednout.

„Zatrubte signál ke shromáždění, Stakeu!“ zvolal Angus na trubače.

Kavaleristé se zformovali poblíž kaprála Magrudera a vlajkonoše. Stake neustále troubil. „Nabíjet! Nabíjet!“ volal Magruder. Muži ho poslechli.

Třeskla rána z revolveru. Jeden z vojáků zastřelil svého těžce raněného koně.

„Kde je poručík?“ zeptal se seržant Angus Matta Lewise. „Je…“

„Ne, ještě žije,“ odvětil Matt. „Ještě,“ dodal významně a ukázal šavlí na jeden vůz, který nehořel. O jeho přední kolo se opíral, zpola vsedě, zpola vleže jeden bílý důstojník, který byl od pasu nahoru nahý. Byl bledý a oči měl zavřené. Provizorní obvaz na boku měl zakrvácený. V rukou držel dlouhohlavňové dragonery. Nezdálo se, že by měl dost síly na to, aby je mohl použít.

Matt Lewis se přiblížil k důstojníkovi, strčil svůj kolt do pouzdra, zarazil šavli do země, klekl si a dotkl se poručíkova ramene.

Poručík otevřel oči.

„Poručík Grattan, pane!“ řekl Royall Angus, odsunul si zpocený klobouk do zátylku a klekl si vedle raněného. „Jeli jsme vám naproti, na rozkaz seržanta Towlera, pane…“

Grattan pohyboval rty, ale trvalo to dlouho, než byl schopen pronést něco srozumitelného. Ztráta krve a bolesti ho viditelně oslabily.

„Indiáni – zničehonic – se – objevili,“ zasténal. „Vynořili – se – z jedné – doliny. Než jsme – se – zformovali – byli u vozů. Bylo – jich – moc. Příliš – moc. Stáhli – jsme se – sem. To už nás – bylo jen – dvanáct. Vůz se střelivem – jsme – museli – obětovat. Vyletěl – do vzduchu. Jak – velké – jsou – naše ztráty, seržante?“

Royall Angus a Matt Lewis si vyměnili pohled.

Potom seržant odpověděl: „Boj přežilo patnáct mužů, poručíku. Většina z nich je raněná, někteří dokonce těžce. Polovina z nich do pevnosti nedojede, to je jisté.“

Grattan ztěžka pohlédl na Matta.

„Odveďte zbytek mého oddílu do Fort Massac,“ zamumlal a z úst se mu vyřinula krev. „Povězte – Towlerovi, že… vozy… nepřijedou…“ Klesla mu hlava.

„Je mrtvý?“ zeptal se Angus.

„Ještě ne,“ odpověděl Matt. „Musíme ho odvézt do pevnosti, i když nevěřím, že by mu doktor mohl pomoci.“

„Slyšel jste, co řekl? Ignoroval mě a předal velení vám, Lewisi. Udělal to, přestože jsem dobrý voják a jsem v hodnostní hierarchii výš než vy,“ řekl seržant změněným hlasem. „Udělal to, protože jste běloch, že?“

Ještě před pár minutami, kdy bojovali bok po boku, to byli jen dva muži, kteří stáli proti nemilosrdnému nepříteli. Nyní mezi nimi opět stála stará hradba nenávisti a nedůvěry.

„Blouzní, seržante,“ odpověděl.

„Také byste takto mluvil, kdybyste to koupil do břicha. Umírající je neschopný přemýšlet. To byste měl vědět, seržante, sám jste přece viděl umírat spoustu lidí.“

Vstal, vytáhl šavli ze země a vrátil se ke svému koni.

Nedaleko od něj ležel jeden mrtvý utažský bojovník v bederní roušce a mokasínech. Byl pomalovaný bílým jílem. V pravé ruce ještě svíral pušku ozdobenou orlím perem.

Matt Lewis mu ji vytrhl. Byla to zbrusunová patnáctiranná opakovačka.

„Vezměte mu i ten opasek,“ ozvalo se za jeho zády.

Otočil se. Dva kroky od něj stál seržant Angus. Ve tváři se mu zračilo nepřátelství, ba přímo výzva k boji.

Matt Lewis se mlčky sklonil, rozepnul přezku revolverového opasku a vytáhl jej zpod Utahova těla. Byl to vojenský opasek se dvěma těžkými pěšáckými patrontaškami. Na nich byla písmena C.S.A, to byla zkratka armády Konfederace.

„Dejte to sem,“ řekl seržant a vzal pušku a nábojový opasek.

Potom se k Mattovi otočil zády a přikázal kavaleristům: „Postavte několik smyků, ať můžeme odvézt raněné.“

*** 

Fort Massac – pevnost z nepálených cihel, nad kterou se klenula zatažená obloha. V dáli se blýskalo. Zatím svítilo slunce, ale už se k němu blížila mračna. Eskadrona seržanta Royalla Anguse projela branou a ve dvouřadu zastavila na execírplace.

„Sesedat!“ Cinkaly třmeny a frkali koně, když vojáci slézali z jejich hřbetů.

Matt Lewis se otočil a vydal se k lazaretu. Koně vedl s sebou.

Přivázal ho k zábradlí před budovou a přistoupil ke smyku, na němž ležel poručík Grattan. Smyk sestával ze dvou tyčí, mezi nimiž byla natažena přikrývka.

Grattan ztěžka oddechoval. Měl zavřené oči a zpocenou tvář.

Matt si sundal klobouk a utřel si čelo. Když si klobouk opět nasadil, vyšel ze dveří ošetřovny jeden muž v červené armádní spodní košili. Měl vyhrnuté rukávy a v rukou držel špinavý hadr.

„Kam to koupil?“ zeptal se a pohlédl na Grattana. Na odpověď nečekal a sklonil se k raněnému. Zvedl jeho zakrvácený obvaz a prohlédl si ránu. Grattan zasténal, ale neprobral se.

„To je opravdu zázrak, že jste ho sem přivezli živého.“

Poručíkova rána byla nyní zaschlá.

„Můžete pro něho něco udělat, Joe?“ tiše se zeptal Matt.

Joseph Hyams, bývalý felčar armády Konfederace, se ztěžka narovnal a pohlédl na něj světle modrýma, zarudlýma očima.

„Jistě, mohu pro něj něco udělat,“ odpověděl. „Mohu čekat na to, až zemře – a modlit se, aby to netrvalo příliš dlouho. To je všechno, co pro něj mohu udělat.“

„Grattan je poslední bílý důstojník ve Fort Massac,“ odvětil Matt.

Hyams si natáhl kšandy na ramena a pod knírem se zašklebil. Potom řekl:

Opsal rukou kruh.

*** 

*** 