Fotbalový král
Handa válí

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.mf.cz

www.albatrosmedia.cz

Jan Žáček

Fotbalový král: Handa válí – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Pro všechny malé i velké fotbalisty:
Svoboda je to nejvíc, co máme.

Byla jednou jedna kniha… a jakmile ji dočetli, skončila zastrčená v knihovně. Tak to ale skončit nemusí! Pošlete ji dál s www.restorio.cz.

Albatros Media podporuje udržitelný rozvoj, který vrací použitým věcem smysl. On-line antikvariát Restorio vaše knihy odkoupí a zaplatí vám ihned – nečekáte, až se prodají. Získané peníze si můžete nechat, nebo si vyberete charitu, kterou jimi podpoříte. V tom případě navýší Restorio částku o 20 %.

Copyright © Jan Žáček, 2024

Illustrations © Pavel „pavlatoar“ Kučera, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-204-6454-5

ISBN e-knihy 978-80-204-6460-6 (1. zveřejnění, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-204-6461-3 (1. zveřejnění, 2025) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-204-6457-6 (1. zveřejnění, 2025) (ePDF)

Úvod

Letní příprava

Pépi s Handou si slíbili, že koncem léta budou trénovat spolu, a Pépiho tatínek jim zase slíbil, že jim pomůže a přidá se k nim. A tak to i je. Musejí žít spartánským životem.

„Budíček,“ křičí nemilosrdně tatínek.

Pépi si okamžitě vrazí hlavu pod polštář.

Mnohem disciplinovanější Hanička se neochotně zvedá z postele a potácí se do koupelny.

Tatínek, který už je v oblečen teplákové soupravě, přiskočí k Pépimu a za nohy ho vytáhne z postele.

„Dyť je ještě noc!“ křičí Pépi, ale není mu to nic platné.

Za chvíli už všichni tři ve sportovním oblečení vybíhají ze zahrady přímo do lesa Studený. A běží. Přes kořeny, spadané větve. Přeskakují pařezy. A tatínek zvyšuje tempo. Žene svého syna a jeho kamarádku dál a rychleji.

Všechny tři to baví a ti dva mladí vědí, že je to dobré a že když budou poctivě makat, mají před sebou úžasnou sezónu a nikdo je nezastaví. A jejich týmy s nimi v čele vyhrají suverénně své soutěže. A o to přece jde. Nehledě na to, že se oba touží stát králi střelců. Hanička dokonce ve dvou soutěžích. Klukovské i dívčí.

Vracejí se domů. Maminka jim přichystala kakao, ale bez cukru, a chleba s máslem, s plátkovým tylžským sýrem a s vajíčkem na tvrdo.

Tatínek jídlo zhltnul a už je pobízí, aby šli za chalupu, kde se bude trénovat s míčem.

Začínají driblinkem mezi kužely na rychlost. A tatínek je z nich pořád nejrychlejší. Jednak má delší nohy, jednak nedělá chyby a pak má pořád fantastickou formu. I dnes by se mohl vrátit na hřiště a střílet góly. Ale to on už nechce. Se svou vlastní fotbalovou kariérou dávno seknul. Přece jenom nemá úplně v pořádku srdíčko.

Pak Pépimu a Haničce nahrává na hlavičky a oni vyskakují vysoko, vysoko… skoro až k nebi a trefují se do kuželů, které jim jejich trenér určil. Musejí nejen umět střílet, vyskakovat ze všech nejvýš, musejí se i naprosto přesně strefovat. Aby jejich hlavičky na hřišti nikdy neminuly branku soupeře, tedy síť.

A potom si házejí míč na hlavu, na prsa, na koleno, dolů na kopačku a zpátky nahoru. Musejí se naučit udržet míč ve vzduchu co nejdéle. Potřebují dokonale zvládnout techniku, aby na ně soupeři prostě neměli. Žádní soupeři na světě. Aby jim nikdy nemohli sebrat míč. Vždycky je něco, v čem je možné se zdokonalit.

Maminka jim udělala k obědu knedlíčkovou polévku a vepřové řízky s bramborovou kaší a okurkami. Hanička pije colu, i když ví, že je to nezdravé. Pépi si dal červenou limonádu s bublinkami. A tatínek s maminkou hezky plzeňské pivečko, aby jim slehlo.

„A žádný flákání,“ zavelí tatínek, hned jak maminka začne sklízet ze stolu. „Vemte si plavky a makáme.“

Doběhnou k řece Sázavě.

„Kdo bude první na druhý straně a kdo zpátky?“ trenér skočí do řeky a kraulem se nezadržitelně žene k druhému břehu.

Hanička a Pépi nechtějí zůstat pozadu a plavou za ním. Tatínek je na druhé straně samozřejmě první, Pépi druhý a Hanička třetí.

Při zpáteční cestě se pořadí otočí, protože Hanička plave jako ďas a ti dva ji nechávají vyhrát, aby měla radost.

„Já to vím,“ vykřikla Hanička, když vyskočila na břeh. A nafoukne se, protože ji to trošilinku urazilo.

Pánové se na sebe nechápavě podívali.

„Co jako ví?“ zeptal se Pépi otce.

„Já nevím, co ona ví,“ vrtěl hlavou tatínek. „To přece ví jenom ona sama, co ví, ne?“

„Nechali jste mě vyhrát,“ smála se jim ze břehu. „Ale jo, stejně mám radost.“

A potom všichni pospíchali domů, protože je ještě čekalo posilování. Ale to nebylo obyčejné posilování s nějakými činkami. To bylo pořádné chlapácké posilování.

Pépi dostal deset obrovských sukovitých špalků dřeva, aby je rozsekal na polínka do kamen, a mlátil do nich jako divoký. Štípání dříví ho bavilo. On s tím dřevem bojoval, jako by to byl jeho největší nepřítel a soupeř. Asi za hodinu s tím byl hotový. A teprve teď si uvědomil, jak je zpocený a udřený zároveň. A tak si ještě na chvilku skočil do bazénu, který tatínek kdysi vlastnoručně postavil.

Celou tu dobu řezali Hanička se svým trenérem na koze pilou dříví, což byla, zvlášť pro ni, taky pěkná dřina.

Hanička si pak dala rychlou sprchu a skočila do postele. Usnula skoro hned a spala jako dudek. Na večeři ani nepomyslela.

A Pépi ji brzy následoval a usnul ve své posteli.

Vážně si ani večeři nedali. Ani jeden z nich.

Tatínek posbíral a složil nařezané a nasekané dřevo, pak snědl kousek šunky s chlebem a na dobrou noc si s maminkou dali skleničku bílého vína a dívali se na to, jak hezky zapadá slunce za obzor.

„Tatínku, nesedřeš z nich kůži, viď?“

„Neboj se, oni to vydrží a udělá jim to dobře. Vzpomeň si na Zátopka, jak si nakládal.“

A sedí, drží se za ruce a je jim fajn.

Kapitola 1.

Slavia začíná

Handa jako by odhodila závaží, když nastoupí k prvnímu zápasu. Po hřišti létá jako pták a v klukovském výběru střílí jeden gól za druhým. Občas si jako trénink dá zápas za holky a soupeřky se třesou. To nejtěžší přijde až na závěr podzimu. Duel se Spartou.

Handa tedy bude hrát za oba výběry Slavie. Klučičí i holčičí. V tom holčičím ale bude jen vypomáhat a nastoupí pouze tehdy, když kluci nebudou mít zápas. Nebo když půjde fakt o hodně. Třeba jako v prvním zápase sezóny proti Meteoru, kdy nastupuje od počátečního hvizdu. A vypadá doslova, jako by se vznášela. Jako by měla na zádech křídla andělská. Tak pro ni byl dobrý trénink od Pépiho tatínka. Tak ji vycepoval a ona se teď na hřišti cítí úplně volná.

Už v páté minutě prokličkuje přes celé hřiště jako mezi kužely. Uhýbá, posílá míč mezi nohama padajících hráčů. V rychlosti ani v obratnosti na ni nikdo nemá. V ničem na ni nikdo nemá. A náhle je před brankářem Meteoru a střílí děsivou pumelici. Gólman Havelka sice skočí robinsonádu, ale nemá šanci. Slavia vede.

1:0.

A jede se dál.

Meteor ve středu hřiště rozehrává, Handa vyráží a naprosto bez problému se znovu řítí na Havelku.

Šlesinger jí skočí pod nohy, ale ona ho i s balónem, který si na okamžik přehraje na prsa, přeskočí a žene se dál jako vítr.

Havelka vybíhá.

Handa pálí podél něj do sítě.

2:0.

Ještě neskončila 5. minuta.

Do poločasu vede Slavia 6:0. Handa zaznamenala hattrick a na další dva góly nahrála.

Pan trenér Mesiarik po zápase jen září. Mužstvo jede jako celek. Handa mu udává tón, ale makají všichni. Protože kluci by se styděli hrát před holkou špatně. Ona je stejně lepší než oni. Ale nechtějí jí dělat ostudu.

Hráči Meteoru odešli do kabin se sklopenými hlavami. Vědí, že jejich šance jsou na Slavii nulové.

Přesto se na začátku druhé půle pokusí o několik ojedinělých výpadů, a dokonce se jim podaří vstřelit branku. Ale to je vše.

Slavia zvítězila dvouciferným výsledkem.

15:1.

Handa se trefila osmkrát a na pět branek nahrála.

V dalších zápasech Slavia vyhrála 9:0 nad Unionem Vršovice a 11:0 nad Motorletem…

Po pěti zápasech má Handa na kontě neuvěřitelných 36 gólů.

Proti Meteoru nastoupila Hanička pod vedením trenéra Lukavce i v dívčí soutěži. Tady dostal Libeňáci ještě větší výprask.

28:0.

A Hanička jim dala branek sedmnáct.

V klučičích zápasech ji spoluhráči brali na ramena a běhali s ní vždycky okolo stadionu vítězné kolečko. Po úspěchu v dívčí soutěži jí holky daly pořádného hobla, aby si to pořádně užila.

Pépi chodil na každý její zápas, pokud zrovna nehrál sám. A ona zase na jeho mače. A vzájemně si fandili a povzbuzovali se a jásali po vstřelených gólech.

Pan Mesiarik je ze svých hráčů… a hráčky nadšený, ale stejně je pořád utlumuje a tvrdí jim: „Kluci, teda… Hando a kluci, neblbněte. To nejhorší a nejtěžší máme před sebou. Bohemku. A hlavně Spartu. Pépi nás určitě šetřit nebude.“

„To nebude,“ směje se Hanička. „Ale já jeho taky ne. Dostane to vyžrat!“

To v dívčí soutěži to má pan Lukavec podstatně jednodušší. Tam je Slavia jednoznačný suverén. Sparta je sice dobrá, ale na červenobílé nemá. Zvlášť, když Hanička zrovna nastoupí a sází gól za gólem.

Jako všude a ve všech soutěžích je ale prestižnější klukovská soutěž. Logicky.