Tato kniha vychází na základě licenčního ujednání
se společností Amazon Publishing, www.apub.com,
ve spolupráci s Kristin Olson Literary Agency s.r.o.

Mr. Hook – Up

Copyright © Marni Mann, 2023

Translation © Tereza Suchá, 2025

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2025

ISBN epub: 978-80-7689-560-7

ISBN mobi: 978-80-7689-561-4

Věnováno Nině.

Slíbila jsem, že tam budu za patnáct minut. Možná mi trvalo trochu déle, než jsem se oblékla a seběhla dolů po schodech, ale stihla jsem to.

Díky tobě… tolik se toho stalo jen díky tobě.

A zbytek je už minulost.

SEZNAM PÍSNÍ

„Sex for Breakfast” – LoFi Waiter, mood., Shiloh Dynasty

„Go Fuck Yourself” – Two Feet

„Living room flow (Bonus)” – Jhené Aiko

„Love Is a Bitch” – Two Feet

„Lovers” – Anna of the North

„Day by Day” – Frank Walker, Two Feet

„Chills (Dark Version)” – Mickey Valen, Joey Myron

„Be Your Love” – Bishop Briggs

„I Feel Like I’m Drowning” – Two Feet

„Where Are You Now” – Lost Frequencies, Calum Scott

„Power Over Me” – Dermot Kennedy

„Tell Me the Truth” – Two Feet

„Haunted” – Beyoncé

„Not Enough” – Elvis Drew, Avivian

PRVNÍ ČÁST

Říkají, že čas se nikdy nezastaví.

Já tvrdím, že se čas zastavil, když jsem ji potkal.

KAPITOLA PRVNÍ

Stoprocentní shoda.

Přesně tato slova svítila na obrazovce, na kterou jsem beze slova zíral s pusou dokořán, až mě z toho rozbolely čelisti.

Jak jsem do háje mohl dosáhnout takového skóre?

Jelikož jsem byl jedním ze zakladatelů seznamovací aplikace Hooked, kterou jsme teprve dnes spustili, moc dobře jsem věděl, že je takové číslo téměř nemožné. Během beta testování jsme prohnali harvardskou databází všechny možné scénáře, abychom získali průměrné procento shody mezi našimi budoucími uživateli. Zjistili jsme, že získat stoprocentní shodu je asi tak pravděpodobné, jako že vyhrajete v loterii.

Průměr se pohyboval kolem osmdesáti procent. Dostat se někam k devadesáti už bylo považováno za úctyhodný výkon.

Ale sto procent?

Do hajzlu, vždyť to snad ani neexistuje.

Ale opak byl pravdou.

U mě.

Zíral jsem na číslo, které zářilo uprostřed displeje mého telefonu v zelené barvě, ve velikosti 28 a v Garamond fontu – tuto barvu, velikost i font jsme s kamarády vybírali několik týdnů. Pod číslem svítilo jméno uživatelky, se kterou jsem té shody dosáhl.

SaarinaLaska.

Tak dobrá, Lásko, kdopak jsi? Bude to s tebou stát za to?

Vždyť to byl hlavní důvod, proč jsme s tou apkou vůbec přišli.

Aby to stálo za to.

A abychom si to užili.

Jak jsme se s kamarády blížili ke konci posledního semestru studia na Harvardu, zjistili jsme, že nám chybí dvě důležité věci – čas a peníze. Nechtěli jsme každý večer trávit hodiny v baru ve snaze ulovit nějakou holku, ani jsme nechtěli utrácet za spousty drinků, když nám šlo jen o jedno.

Sbalit někoho na jednu noc.

Jednou jsme si zase všichni tři dlouho do noci stěžovali, jak jsme unavení z toho neustálého koloběhu času, peněz a nahánění holek, a najednou jsme vymysleli Hooked.

Nikoho z nás ale ani ve snu nenapadlo, že by se někdy mohla objevit dokonalá shoda.

Kdybych se teď přihlásil do hlavního systému a zkontroloval všechny uživatele, kteří se doposud přihlásili, určitě bych nenašel nikoho jiného s tak vysokým skóre.

Ledaže…

Se zrychleným tepem a staženým hrdlem jsem se zvedl z postele a nakouknul do pokoje, který býval našim obývákem a teď fungoval jako provizorní kancelář. Mí nejlepší kamarádi a zároveň i spolubydlící seděli na gauči. Grayson měl na klíně laptop, v jedné ruce pivo a ve druhé telefon.

„Sakra Eastone, vypadáš, jako bys uviděl ducha,“ řekl. „Seš v pohodě, kámo?“ I když měl kšiltem dozadu nasazenou čepici staženou do čela, bylo vidět, jak svraštil obočí.

„Nemáme v systému nějakou chybu?“ kývnul jsem hlavou k jeho laptopu. „Hned to zkontroluj a ujisti se, že dvojicím vychází u shod různý hodnoty.“

Odložil telefon a jednou rukou začal psát na klávesnici. „Všechno klape.“ Sundal si kšiltovku a rukou si prohrábl své tmavé, rozcuchané vlasy. „Proboha, právě jsi mě vyděsil k smrti.“

Holden seděl ve stejné pozici, jen v každé ruce svíral jeden hrnek a na hlavě měl sluchátka. Jako kdyby vycítil můj strach, vzhlédl od monitoru a ramenem si odsunul sluchátko z ucha. „O co jsem přišel?“

„Easton mi právě zkrátil život alespoň o deset let, ale jinak dobrý,“ vyštěknul Grayson. Zvedl láhev a obrátil ji do sebe. „Myslel si, že máme v systému chybu.“

Holden se prudce narovnal, odložil oba hrnky, odsunul z ucha i druhé sluchátko a jak začal rychle psát, sluchátka se sesunula na pohovku. „A máme?“

„Ne,“ odpověděl jsem.

Uklidněn mou odpovědí zvedl Holden ze stolu oba hrnky a postupně se z každého napil.

„Co to piješ?“ zajímalo mě. „Dva druhy kafe?“

„Tady mám kafe,“ zvedl pravou ruku, „a tady vodu,“ zvedl levou. „Musím ten kofein ředit něčím přírodním, nebo bych tu za chvíli lezl po stěnách.“

Ještě nebylo ani deset dopoledne. Jeden z nich už se prolíval pivem a druhý měl tolik energie, že by mohl běžet Bostonský maraton.

Všem nám za hodinu začínala škola.

Holden odložil jeden hrnek a promnul si své tmavomodré oči. „Proč sis myslel, že je tam chyba?“

Posadil jsem se na židli vedle pohovky. „Vyšla mi s někým stoprocentní shoda.“

Grayson se natáhl ke kartonu piv na podlaze a vytáhl plnou láhev. „Nemožné.“ Otevřel láhev, vršek hodil směrem ke kuchyni, ale netrefil se. „To ti nevěřím.“

Otočil jsem telefon, aby oba viděli na displej.

„Pořád ti nevěřím.“ Grayson začal volnou rukou psát a bušil do klávesnice rázněji, než by bylo zapotřebí. „Píšu Davidovi a Brennonovi, abych se ujistil, že se nic neděje. Možná se jen něco posralo na tvým účtu.“

David a Brennon byli naši programátoři a dobří kamarádi, kteří právě dokončovali magisterské studium na MIT a vytvořili pro nás komplet celou aplikaci. Je neuvěřitelné, co dokáže neomezený přísun trávy a piva. Nikdo jiný než právě oni dva by to pro nás neudělal.

„Já tomu věřím,“ ozval se Holden a opřel si zkřížené nohy o konferenční stolek. „Jen si představ, jak skvělí byste s touhle holkou byli, když vám vychází taková shoda.“

„Nehledá dokonalost, chce si jenom smočit ptáka,“ nesouhlasil Grayson.

Holden si otřel mléko, které se mu zachytilo na zlatohnědém knírku. „To je jedno, i tak by bylo super zašukat si s někým, s kým máš tolik společnýho.“

„Do hajzlu.“ Grayson pomalu zvedl pohled od počítače. „David říká, že všechno funguje. Kamaráde, ty seš fakt výjimkou potvrzující pravidlo týhle apky.“

„Já tomu prostě nemůžu uvěřit.“ Zavrtěl jsem hlavou. „Víme, jaký jsou šance, že se něco takovýho stane. Proč se to stalo zrovna mně?“

Grayson se narovnal, zasunul se do rohu sedačky a zkřížil své dlouhé nohy. „Jsem rád, že se to nestalo mně. Ani v nejmenším nestojím o nic dokonalýho, trvalýho nebo výživnýho – což se potenciálně všechno může stát, když máš stoprocentní shodu.“

Grayson, zarytý odpůrce jakékoli romantiky, by se raději nechal vykastrovat, než aby se usadil.

Holden se zasmál. „No, já bych řekl, že je to neskutečný,“ mrknul na našeho nabručenýho kámoše, „možná je to pravý důvod, proč tě napadl celý ten koncept Hooked – osud tě spojil s tou pravou.“

I když jsem nesouhlasil, musel jsem uznat, že měl Holden na věc zajímavý pohled, což mě nepřekvapilo, neboť byl z nás tří největší romantik.

Hooked byl můj nápad. Byl jsem to já, kdo si při našich posezeních nejvíc stěžoval.

Tohle ale nemůže být ten důvod.

Tím jsem si byl jistý.

Grayson obrátil oči v sloup. „Ještě že tady máme pana Romantického, který z toho vymáčkne šťastně až na věky.“

„Jaké má uživatelské jméno?“ zeptal se Holden a ignoroval Graysonovu poznámku. „Abych věděl, jak mám oslovovat tvou budoucí manželku.“

Zahnal jsem tu představu, ale přesto jsem odpověděl: „SaarinaLaska.“

Greyson si odfrknul. „Tak doufám, že z ní tvoje manželka nebude. Potřebuju parťáka na cestě z jedné postele v tomto městě do druhé a všichni víme, že tenhle týpek,“ ukázal palcem na Holdena, „se ožení při první příležitosti, která se mu namane.“

„Našel sis už shodu?“ zeptal jsem se Graysona.

„Osmdesát jedna procent,“ odpověděl.

„Kdo by to byl řekl, že v Bostonu žijí ženy, které s tebou mají něco společnýho,“ ozval se Holden.

„Zázraky se dějí,“ odbyl ho Grayson.

„Jaký je tvoje skóre?“ obrátil jsem se na Holdena.

Přepnul televizi na ESPN a teprve když zjistil výsledek včerejšího zápasu Sox, odpověděl: „Osmdesát devět procent.“ Jeho úsměv byl tak nablýskaný a bílý a široký, že by mohl vystupovat v reklamě na zubní pastu. „Uvidím se s ní dnes večer.“

Grayson se znovu zhluboka napil piva. „Vsadím svou večeři, že se tam tenhle zmrd objeví s růžemi a flaškou vína.“

„No a?“ Holden si poškrábal svůj dvoutýdenní plnovous. „Považuju to za předehru a nevidím na tom nic špatnýho.“

„Až na to, že kvůli něčemu takovýmu jsme tu apku nevymysleli,“ namítl Grayson. „Proč si neušetříš peníze, který stejně nemáš, a nesoustředíš se jen na kun…“

„Nechám vás, ať si to spolu vyříkáte,“ vložil jsem se jim do hovoru a přerušil Graysona v půli slova. „Musím jít napsat Lásce.“

„Láska,“ vykřikl Grayson, když jsem se zvedl ze židle. „Tak to ti přeju hodně štěstí.“

Ignoroval jsem ho a vrátil se do svého pokoje. Naskládal jsem si polštáře za záda, otevřel aplikaci a našel profil SaarinaLaska. Naše aplikace se od těch konkurenčních lišila skutečností, že místo křestních jmen, příjmení a portrétních fotek uživatelů jsme povolili pouze uživatelská jména a záběry na tělo nebo ikony, abychom ochránili identitu našich uživatelů. V chatu si uživatelé mohli vyměnit jakékoli informace – fotky, jména, telefonní čísla – bylo to ale čistě na jejich uvážení.

Z profilu SaarinaLaska jsem zjistil, že žije v okruhu šedesáti mil od směrovacího čísla, které jsem udal – kdyby žila někde dál, nemohli bychom mít shodu. Na profilové fotce byla vyfocená oblečená a hodně z dálky, jak sedí na kamenité pláži.

Potřeboval jsem o ní zjistit víc.

Otevřel jsem chat z profilu BostonNavždy. Tohle jméno mě napadlo chvíli před tím, než jsme celou aplikaci spustili. Začal jsem psát zprávu.

Já: Ahoj, moje stoprocentní shodo. Musím uznat, že na mě to číslo udělalo velký dojem. Řekl bych, že je to znamení, abychom se sešli.

SaarinaLaska: Ahoooj! Musím říct, že mě to číslo taky docela překvapilo. Kdo jsi, pane Bostone? Řekni mi o sobě úplně všechno, ne že něco vynecháš.

Já: Jdeš přímo na věc, to se mi líbí. Jsem v posledním ročníku na vejšce, s nejlepšíma kámošema jsme zrovna rozjeli vlastní business, jsem velký fanoušek Pats a Red Sox, jsem docela sportovní typ a miluju snad všechny outdoorový aktivity. Teď ty.

SaarinaLaska: Já zrovna končím bakaláře a stejně jako ty zároveň pracuju, ale pro někoho, ne sama na sebe. Neoznačila bych se úplně za sportovce, ale moc ráda se procházím. Kdybych mohla spojit svou kariéru s cestováním, byla by to moje práce snů. Ve své současné práci taky hodně cestuju. Ráda koukám na příšerné reality show a taky miluju zmrzlinu – čím víc čokoládová, tím líp. Kdyby někdo vymyslel zmražený čokoládový sirup Hershey, byla bych jejich nejvěrnějším zákazníkem.

Já: Podle fotky bych řekl, že máš ráda pláže.

SaarinaLaska: To je pravda. Pláže miluju.

SaarinaLaska: Je to skotská na tvé fotce? Whiskey? Teda jestli je to jedno a to samý – omlouvám se, nevyznám se v tom, držím se vína.

Já: Ano, skotská. Sáhnu po ní, když se chci trochu rozmazlit.

SaarinaLaska: Jenže máš rozpočet vysokoškoláka jako já a utápíš se ve studentských půjčkách, takže spíš čekáš, až budou v hospodě točit pivo za dva dolary, že?

Já: Haha. Tak v tom ses trefila.

Já: Jaký máš plány na víkend?

SaarinaLaska: Pojedu domů. Musím tam něco vyřídit.

Já: Máš to domů daleko?

SaarinaLaska: Budu si tam připadat jako v úplně jiným světě.

Já: Chtěl jsem se zeptat, jestli se spolu potkáme.

SaarinaLaska: Pane Bostone, na této nové apce se mi líbí hlavně to, že tady nemusím mít svoje jméno ani fotku a díky tomu nebudou všichni studenti z mé školy vědět, že tady jsem. Na druhou stranu mi ale vadí, že díky tomu nevím, jak vypadáš. Ukaž mi něco, cokoli, abych zjistila, jestli je mezi námi nějaká chemie.

Její zpráva mě rozesmála.

Kdyby jen věděla, že si teď píše se spolumajitelem. Ale tuhle informaci jí rozhodně nesdělím.

Shodli jsme se s klukama, že to nebudeme nikomu říkat, dokud opravdu nebudeme muset. Netušili jsme, jak by to působilo na ženy, se kterými jsme měli shodu a následně jsme se chtěli i potkat.

Neměl jsem v úmyslu požádat některého z mých spolubydlících, aby mě sem přišli vyfotit. Musel bych si pak od nich – a hlavně od Graysona – vyslechnout spoustu keců. Vysvlékl jsem si tedy tričko, postavil jsem se před velké zrcadlo a namířil jsem foťák na svůj hrudník a břišní svaly, na kterých jsem v posilce nejvíc makal. Odklonil jsem hlavu, aby na fotce nebyl vidět můj obličej, a stisknul spoušť.

Spokojen s výsledkem jsem připnul fotku ke zprávě a odeslal ji.

Já: Lásko, tvé přání je mi rozkazem.

SaarinaLaska: Vydrž, musím TO zpracovat. A nejspíš si taky otřít sliny.

Já: Haha.

SaarinaLaska: Pane Bostone, wow. WOW. Wow.

Já: Jsem rád, že se ti to líbí.

SaarinaLaska: Vypadáš jak vytesanej z kamene. Ne, nelíbí se mi to. Zbožňuju to.

O chvíli později mi přišla její fotka. Nejspíš byla focená na stejné pláži jako na profilovce, tentokrát ale na sobě měla jenom bikiny. Skrčené nohy měla přitažené k hrudníku a objímala je rukama. Nedívala se do objektivu, byly ale vidět její dlouhé tmavé vlasy a pevné paže, její štíhlá postava. Drobné klubíčko, do kterého se stočila.

Já: Lásko, vypadáš úžasně… a to tělo, no teda.

SaarinaLaska: Díky. Není to focené tak zblízka jako tvoje fotka, takže nevidíš všechno.

Já: Viděl jsem dost, aby mi bylo jasný, že jsi krásná.

Já: Co to rande, až se vrátíš z výletu domů?

SaarinaLaska: To bych moc ráda.

KAPITOLA DRUHÁ

Seděl jsem na židli ve svém pokoji a zíral jsem na ženu, o které jsem už tolik dní snil, jak stála rozkročená nade mnou.

Nahá.

Zastrčil jsem jí pramen vlasů za ucho. „Můžu ti říkat Lásko?“

„Miluju to oslovení, takže ano, samozřejmě.“

Na světě neexistovalo nic, co by bylo víc sexy a krásnějšího než ona.

Láska.

Žena, na kterou jsem nedokázal přestat myslet.

Upřela na mě pohled, jako kdyby po tom toužila stejně zoufale jako já.

Na fotce, kterou mi poslala, vypadala dokonale, ale s realitou se to vůbec nedalo srovnávat – její štíhlý pas, který jsem dokázal obejmout rukama, křivka jejích malých ňader, ke kterým jsem se naklonil a políbil je, její kůže, která tak nádherně voněla. Dával jsem si na čas s prozkoumáváním každé části jejího těla, chtěl jsem je procítit, poslouchal jsem, jak se mění rytmus jejího dechu, až jsem se dopracoval k jejímu pozadí zaoblenému do tvaru srdce. „Jsi překrásná. Ještě víc, než jsem si představoval.“

Zvedla ruce z mých holých ramen a zabořila mi je do vlasů. „Vy taky nejste k zahození, pane Bostone.“ Přitiskla dlaně na můj hrudník a pomalu je přesunula na břicho. „A tady to, no páni.“

Nevybavuju si, kdy jsem z ní stáhnul tenká tanga z černé krajky, ladící podprsenku a červené boty na vysokém podpatku, když jsem se ale podíval za ni, viděl jsem to všechno ležet na mé posteli.

„Lásko,“ natáhl jsem se a chytil ji za bradu, „máš mě tady, tvrdýho jak skála, co se mnou uděláš?“

Pomalu se snížila, až mi dosedla na klín a přitiskla se na mýho vztyčenýho ptáka. Pomalu se nade mnou vlnila a pak se svezla po celé délce mé erekce.

„Chci víc.“ Pevně jsem ji k sobě přitiskl. „Chci víc tvýho těla. Chci tě celou.“

Olízla si spodní ret, v tlumeném osvětlení místnosti se její kůže leskla a rty vypadaly plnější. „Dostaneš víc. Jen chci zjistit, jak moc dokážeš být trpělivý.“

Jsem trpělivý. Když jde ale o ni, tak nic neslibuju.

Abych ji navnadil, zakroužil jsem jazykem kolem její bradavky a přitáhl jsem si blíž její zadek, abych ji nasměroval přímo proti svému penisu. „Kolik myslíš, že dnes v noci zažiješ orgasmů?“

Zaklonila hlavu a z jejích rtů sklouzl dlouhý a hluboký vzdech. „Jeden.“

„Špatně.“

Znovu se na mě podívala, položila mi ruce na tváře a přiblížila své rty k mým. „Dva?“ zaváhala. „Nemožné.“

„Nemyslím si.“

Trochu se nadzvedla, aby mě mohla navést k ní, ale vpustila mě jen na okraj. A jen na těch pár centimetrech se začala pohupovat.

Jako by mi chtěla dát jen ochutnat.

Dráždit mě.

Dost na to, abych měl pocit, že každou chvílí exploduju.

„Aaaach,“ vydechla a její dech teple dopadl na mou tvář, než se přestala pohybovat. „Jaký to bude, až tě tam budu mít celýho?“

„Budeš křičet rozkoší.“

Usmála se a odhalila zářivě bílé zuby. „A vzbudím tvé spolubydlící?“

„Ujišťuju tě, že jim to rozhodně nebude vadit.“

Po pravdě řečeno by se mě ráno Holden zeptal, jestli jsem si se svou budoucí ženou domluvil i druhé rande. Grayson by si se mnou dal placáka, pokud by vzdychala natolik hlasitě, že by nemohl spát.

„Jak to chceš udělat?“

Chytil jsem mezi dva prsty tu stejnou bradavku, kterou jsem před chvílí olízl. „Jednoduše. Budeš se cítit tak, jako nikdy před tím.“

„Ty si ale věříš.“

„Ano, Lásko, když jde o tohle, opravdu si hodně věřím.“

Zhoupla se v bocích dopředu a dozadu, aniž bych ji pobízel, a mou chloubu držela v sobě. „Ach ano.“

„Chci, abys něco věděla.“ Zarazil jsem ji, přitiskl si ji k sobě a obtočil si pramen jejích vlasů kolem zápěstí. „Až mě konečně pustíš dovnitř, nebudu něžný.“

V uších mi zazněl její smích a byl tak krásný, že jsem se ho nemohl nabažit. „Ne?“

„Ne.“

„Víš, jak se teď budeš cítit?“ Přitiskla mi rty na ucho. „Víš, co s tebou hodlám udělat?“

Nemohl jsem se dočkat, až mi to řekne.

Dával jsem si ale s odpovědí na čas, protože jsem chtěl, aby tento okamžik trval co nejdéle.

Místo, kde ještě cítím, jak je mokrá.

Její sevření.

Obojí mě dráždilo a působilo tu nejsladší bolest.

Přisál jsem se na její rty a vdechl teplo její kůže. „Řekni mi, Lásko. Co se mnou uděláš?“

Její rty se vrátily k mému uchu, kde několikrát dlouze vydechly, než odpověděla: „Řeknu ti, aby ses vzbudil.“

Ta slova nedávala žádný smysl. „Vzbudil?“

„Přesně tak, pane Bostone.“ Políbila mě na tvář. „Vzbudil.“

Prudce jsem otevřel oči a ostré sluneční světlo pronikající přes žaluzii mě natolik oslepilo, že jsem zvládl jen rychle pohledem přelétnout po druhé straně postele a židli stojící před malým stolkem, načež jsem si přetáhl přikrývku přes obličej a zaúpěl. „Byl to jen zasranej sen.“

Už čtvrtý den v řadě jsem se ráno probouzel úplně stejně. Přesně ve chvíli, kdy jsem se do ní chystal proniknout, kdy mě různými způsoby obklopovalo její nahé tělo a kdy jsem byl vždycky přinucen se probudit.

A jako i předešlá rána jsem se i dnes vztekle posadil na posteli s ranní erekcí.

Do hajzlu.

Aspoň že se ve vzduchu vznášela vůně slaniny, kterou se zjevně rozhodl připravit k snídani námi zvolený šéfkuchař Holden. Vůně to byla tak silná, že mě vytáhla z postele.

Zastrčil jsem telefon do kapsy, otevřel jsem dveře svého pokoje a předpokládal jsem, že najdu kluky zaparkované v naší provizorní kanceláři.

Kluci tam byli, to ano, jen ne ti, které jsem tam čekal.

„Kde je Holden a Grayson?“ zeptal jsem se našich programátorů usazených na podlaze. Každý využíval jednu stranu konferenčního stolku jako pracovní stůl a oba bušili tak silně do klávesnice, že to znělo, jako když sbíječka drtí beton.

„Myslím, že ve škole,“ odpověděl Brennon. Byl ke mně otočený zády, takže jsem z něj viděl jen husté vlnité vlasy, které by si už zasloužily umýt. Stejný černý porost pokrýval i jeho paže a záda – neustále jsme si ho kvůli jeho ochlupení dobírali. „Domácí se snaží vyřešit problém s myšmi v našem bytě, tak jsme se zatím nastěhovali k vám. Máte štěstí. Ty malý mrchy prokousaly díru ve zdi do mýho pokoje.“

„Život ve městě,“ zaúpěl David. „No nic, Holden nachystal před odchodem spoustu slaniny. Už jsme se obsloužili.“ Konečně zvedl pohled od monitoru, a jakmile se na mě podíval, okamžitě si zakryl oči. „Proboha Eastone, dej to sakra pryč.“

O čem to kurva mluví?

Sjel jsem pohledem dolů a uviděl jsem vztyčený stan z mých šortek. „Do hajzlu, promiň.“ Zastrčil jsem erekci pod gumový pásek. „Nemůžu přestat myslet na jednu holku, kterou jsem potkal na Hooked. Tohle se mnou dělají sny, který se mi o ní zdají.“

„Ty a dalších skoro milion uživatelů podle údajů z dnešního rána.“ Davidovi sjely brýle na špičku nosu a on si je postrčil zpět. Obroučky měl tak malé, že vypadaly spíš jako pro panenku.

Ztuhnul jsem v půli cesty z obýváku do kuchyně, neboť jsem si uvědomil, že jsem se hned po probuzení nepřihlásil do databáze, což byl můj každodenní ranní rituál od chvíle, kdy jsme aplikaci spustili. „Děláš si srandu. Máme…milion?“

Brennon přešel k oknu, pootevřel ho, vytáhl šlukovku a zapálil ji. „Nekecá.“ Rozkašlal se, když vyfoukl kouř. „A díky tomuto brutálnímu číslu začínáme dvacátou devátou hodinu, jestli se nepletu.“

„Co myslíš tou dvacátou devátou hodinou?“

„Tak dlouho jsem neviděl svou postel.“ Svraštil své husté obočí a nasál další šluk. „Což znamená, že budu potřebovat víc tady toho…“ zvedl malou věc připomínající cigaretu, „a taky tučné zvýšení platu.“

„Jasně, jasně,“ odpověděl jsem.

Jelikož jsme všem uživatelům nabízeli měsíční zkušební dobu zdarma, nebudeme ještě další tři týdny vydělávat žádné peníze za placené členství. Tedy za předpokladu, že alespoň část těchto víc jak milion uživatelů bude chtít i nadále používat Hooked. S prognózou výrazně vyšší, než jakou jsme předpokládali, by dalším zdrojem příjmů mohly být peníze z reklamy. Brzy se také setkáme s agenturou, která by nám mohla pomoct tento potenciál naplnit.

Nechtěl jsem ale před programátory mluvit o konkrétních číslech, dokud nebudeme mít víc ověřených údajů. Už teď jsme ale věděli, že jim budeme muset zaplatit mnohem víc, než co jim dáváme teď.

A taky to uděláme.

Pokračoval jsem do kuchyně a nalil si kafe. „Nechcete taky?“

David zvedl z podlahy energetický nápoj. „Jestli mě nedokáže nakopnout jako tohle svinstvo, tak ani ne.“ Vrátil nápoj na podlahu a stáhl si dlouhé mastné prameny do culíku.

„Co ty?“ zeptal jsem se Brennona.

Vyfoukl obláček a odpověděl: „Dávám přednost trávě.“ A zavřel okno.

Položil jsem pár plátků slaniny na ubrousek a odnesl jsem si svou snídani do obýváku, kde jsem se usadil na pohovku. „Na čem dnes ráno makáte, kluci?“ Pustil jsem se do prvního mastného plátku.

Brennon seděl na podlaze před počítačem. „Snažíme se zajistit, aby apka fungovala a zvládala aktuální vysoký provoz.“

Na chvíli jsem přestal žvýkat. „Ono to spadlo, když jsem spal?“

„Skoro,“ přiznal David. „Pár částí nefungovalo, jak by mělo, ale už to máme pod kontrolou.“

„Stalo se to včera večer nebo dneska ráno?“ Brennon se poškrábal na ruce, což znělo, jako by někdo rozepnul suchý zip. „Vždyť já ani nevím, co je dneska za den.“

„Upřímně řečeno, i já jsem totálně utahanej a dezorientovanej jako vy dva. Myslím, že jsem na dnešek spal jen dvě hodiny a teď si nejsem jistej, jestli se po tom krátkým spánku cítím líp nebo ještě hůř.“ Zavibroval mi telefon a já jsem ho vytáhl z kapsy. Všiml jsem si několika upozornění, která přišla, zatímco jsem spal. To nejnovější bylo z Hooked. „Zprávy fungují perfektně. Zrovna jsem jednu dostal.“

„To je dobře,“ odpověděl David.

Brennon zavrtěl hlavou. „Ještě aby nefungovaly. Vždyť je sakra programuju už od rána.“

Ačkoli jsem měl několik nových shod a zpráv, ta nejdůležitější přišla od Lásky a tu jsem také hned otevřel.

SaarinaLaska: Ahoooj, už jsem zpět, hurá!

Já: Užila sis to doma?

SaarinaLaska: Doma to bylo… no jako doma. Tento výlet byl smutnej. Hodně náročnej na city. Jsem ráda, že jsem zpátky ve městě.

Já: Vypadá to, žes tady měla raději zůstat a vyrazit se mnou na rande.

SaarinaLaska: Za normálních okolností bych s tebou určitě souhlasila, ale tuto cestu jsem bohužel nemohla odložit.

SaarinaLaska: Nedávno jsem ztratila blízkého člena rodiny – není to nic, o čem bych chtěla mluvit, jen ti to dávám na vědomí, abys měl trochu představu, co se mi teď honí hlavou.

Já: Nebudu tě nutit o tom mluvit, ale moc bych ti chtěl zvednout náladu.

SaarinaLaska: Tak mi řekni něco veselýho.

Rozhlédl jsem se po obýváku a kuchyni ve snaze něco vymyslet, ale pak mě něco napadlo.

Já: Včera se mi o tobě zdálo. Byl to docela živý sen a oba jsme v něm byli nazí. Do tváře jsem ti moc neviděl, ale zato jsem viděl tvý úžasný tělo, který jsem znal z té fotky v plavkách, kterou jsi mi poslala. Vzbudil jsem se a šel jsem do obýváku. A kluci mě okamžitě vykázali – řekněme, že jsem se musel trochu upravit, protože pohled na mé kalhoty nebyl úplně společensky přijatelný.

SaarinaLaska: Proboha!

Já: Jo… evidentně tě mám pořád v hlavě, Lásko. Vypadá to, že se tě nedokážu nabažit.

SaarinaLaska: Pane Bostone, přestaňte mi lichotit.

Vzal jsem hrnek, který jsem držel mezi stehny, a napil jsem se kávy.

Kluci bušili v pravidelném tempu do klávesnic, jako když datel tluče do stromu, a vůbec nepolevovali. Spíš ještě zrychlovali.

„Už jste se, kluci, zaregistrovali na apce?“ zeptal jsem se.

Ten dotaz je nejspíš zaujal, protože oba zároveň přestali psát a podívali se na mě.

„Jestli jsme se zaregistrovali?“ zavrčel Brennon s očima zarudlýma a unavenýma pod dlouhými řasami. „Copak máme do háje čas randit? Nebo ty ho snad máš?“

Neodpověděl jsem, ale obrátil jsem se na jeho spolupracovníka. „A co ty, Davide?“

David zavrtěl hlavou a z gumičky mu vyklouzlo pár pramenů. „Já mám teď suchý období. Neměl jsem holku už několik měsíců.“ Otřel si tvář o rameno, čímž si posunul brýle, ale nechal to tak.

„Právě proto se musíte zaregistrovat,“ řekl jsem. „Do večera můžete mít domluvený rande.“

„Až na to, že mám dnes večer školu,“ namítl David. „A taky musím vymyslet, kde vezmu peníze na nájem, takže si možná budu muset vzít další práci mezi děláním domácích úkolů a programováním pro Hooked.“ Zasunul si uvolněné prameny za ucho. „Myslíš si, že tam někam ještě vmáčknu rande?“ Zasmál se.

My tři zakladatelé jsme na tom nebyli o moc lépe. Ve škole jsme toho měli stejně hodně jako oni. Zatímco oni se stresovali, aby apka fungovala, jak má, my jsme zase museli zajistit, aby se přidávali noví uživatelé, museli jsme vkládat příspěvky na sociální sítě a taky jsme plánovali obrovskou uvítací party, aby se o nás začalo mluvit nejen v Bostonu, ale i po celé zemi.

„Chápu, kámo. Máte toho hodně ke všem ostatním povinnostem.“ Spořádal jsem další kousek slaniny. „Však víš, že my na tom jsme stejně.“

„S tím rozdílem, že až se z ní stane nejlepší seznamovací aplikace v zemi, tak zatímco my se budeme s Davidem tlačit v gumových člunech, vy tři partneři si budete užívat na jachtách.“

Dopil jsem kávu a ubrousek se slaninou jsem položil na pohovku. „To neříkej – víš, že se o vás postaráme. Jestli ten den někdy nastane, koupíme si jachtu všichni.“ Zkontroloval jsem na telefonu čas a zjistil jsem, že mi zbývá necelá hodina, než budu muset vyrazit do školy. V oznámeních na mě čekala nová zpráva od Lásky.

„Vždyť já vím,“ řekl David s rukama už opět položenýma na klávesnici. „S tím si hlavu nelámu.“

Dojedl jsem zbytek slaniny, odešel jsem do kuchyně a se zívnutím jsem položil prázdný hrnek do dřezu. „Skočím si do sprchy a pak vyrazím do školy. Chovejte se tu jako doma, kluci.“

„Už se stalo,“ odpověděl Brennon.

Vešel jsem do koupelny, pustil vodu, a zatímco jsem čekal, až začne téct teplá, otevřel jsem si chat s Láskou.

SaarinaLaska: To byla dobrá historka – teda alespoň pro mě, nevím, jestli pobavila i tvoje kamarády.

Já: Oni mi to odpustí. Snad. Alespoň doufám, že jsem jim nezpůsobil doživotní trauma.

Já: Bereš si den volna, aby ses mohla utápět ve víně?

SaarinaLaska: Nebudu lhát, ráda bych, ale bohužel. V současné chvíli je ze mě přebornice na multitasking. Zrovna sedím ve třídě, píšu si poznámky, povídám si s tebou, odpovídám na pracovní emaily a snažím se alespoň zčásti vnímat profesora, protože zrovna mluví o nadcházející zkoušce.

SaarinaLaska: Jinými slovy – POŠLI CO NEJVÍC VÍNA.

Já: Chápu. Za chvíli odcházím do školy, kde budu dělat to samé.

SaarinaLaska: Tak si užij krásný den, přeborníku na multitasking.

Já: Ty taky, Lásko.

KAPITOLA TŘETÍ

Já: Domácí úkoly? Škola? Práce? Trefil jsem se, nebo děláš něco jinýho a mnohem zábavnějšího?

SaarinaLaska: Znáš takový ten pocit, kdy víš, že bys měl dělat všechny tyhle tři aktivity, ale místo toho děláš něco úplně jinýho?

Já: Líbí se mi, kam to směřuje… ano.

SaarinaLaska: Zbožňuju malinká tetování. Jako fakt moooooc je zbožňuju. Vždycky jsem si přála ho mít, tak to právě realizuju. Zrovna jsem s nejlepší kámoškou v tetovacím salonu.

Já: Lásko, to je úlet. Co si necháváš vytetovat a kde?

SaarinaLaska: Iniciály na vnitřní stranu zápěstí.

SaarinaLaska: Ty máš nějaký tetování?

Já: Asi se mi budeš smát, ale ano, mám jedno malinký tetování.

SaarinaLaska: VÁŽNĚ?

Já: Nechali jsme si ho s nejlepšíma kámošema udělat před pár měsíci.

SaarinaLaska: Co to je? A kde?

Já: Rybářský háček na vnitřní straně bicepsu. Vím, že to nedává moc smysl, ale pro nás tři to znamená hodně.

SaarinaLaska: To je skvělý.

Já: Předpokládám, že si necháváš vytetovat iniciály toho člověka, kterého jsi ztratila.

SaarinaLaska: Ano.

Já: Tak o něj nikdy nepřijdeš. Bude s tebou už napořád.

Já: Užijte si to. A pak mi napiš.

SaarinaLaska:

***

SaarinaLaska: Chtěla bych se o vás něco dozvědět, pane Bostone. Patříš mezi muže, kteří rádi dobývají ženy, nebo máš raději, když ti sama padne k nohám?

Já: Zajímavá otázka.

SaarinaLaska: Protože se tě na to nikdy nikdo nezeptal?

Já: To máš pravdu. Ale je to zajímavý i proto, že jsem o tom asi nikdy nepřemýšlel. Co si myslíš, že odpovím?

SaarinaLaska: Ještě toho o tobě moc nevím, ale řekla bych, že máš hodně rád sex – a neříkám to jen proto, že jsi zaregistrovaný na apce, kde se shání vztahy na jednu noc. Spíš mám z tebe takový pocit. Trefila jsem se?

Já: Rozhodně.

SaarinaLaska: Potom si zčásti myslím, že by se ti asi spíš líbila představa mě na kolenou. Ale víc se asi kloním k názoru, že bys měl raději výhled na můj zadek.

Já: Sakra… těžká volba.

Já: Asi bych bral tvůj zadek.

SaarinaLaska: Myslela jsem si to.

Já: Na co by ses ještě chtěla zeptat? Líbí se mi, kam tato konverzace směřuje.

SaarinaLaska: Řekla bych, že se vám líbím, pane Bostone.

Já: To nemůžu popřít.

SaarinaLaska: To mě právě hooodně zaujalo, protože na téhle apce se na nějaké zalíbení nehraje. Jde jenom o sex. Není povoleno, aby se do toho tahaly city… nebo ano?

Já: Pokud se objeví city, rozhodně je nebudu odhánět.

Já: Další zajímavá informace. Poslední dobou jsem citům nevěnoval moc pozornost. Spíš jsem se chtěl jenom bavit.

SaarinaLaska: Bereš i mě jako holku na pobavení?

Já: Na to můžu říct jen tolik, že zatím je to všechno hodně jiný.

SaarinaLaska: Nápodobně.

***

Já: Honí se mi teď hlavou dvě velmi realistické představy.

SaarinaLaska: A jéje, nech mě hádat. Já na kolenou? A ty, jak se ženeš za mým zadkem?

Já: Jsi sakra dobrá.

SaarinaLaska: Haha!

Já: Co děláš? Jak se hojí tetování?

SaarinaLaska: Trochu to bolí, ale jinak je dokonalé. Strašně se mi líbí, jak to vypadá. Pořád nemůžu uvěřit, že máš taky jedno. Přijde mi to super.

SaarinaLaska: Zrovna se s kámoškou válíme na gauči a koukáme na Město. Viděl jsi to?

Já: Viděl, je to bostonská klasika. Jen mě překvapuje, že se na to díváš.

SaarinaLaska: Viděla jsem to už snad stokrát.

Já: Co se ti na tom tak líbí?

SaarinaLaska: Zaprvé: Boston. Zadruhé: Ben Affleck. Zatřetí: Ben Affleck hahaha.

SaarinaLaska: Překvapený, že dávám přednost dobrýmu thrilleru před romantikou?

Já: Rozhodně. Tipoval bych tě spíš na fanynku Zápisníku jedné lásky.

SaarinaLaska: Kdepak. Zápisník jedné lásky není nic pro mě. A stejně tak horory. Překvapit mě, to ano. Vyděsit, rozhodně ne.

Já: Takže tě na naše první rande nemůžu vzít na film od Stephena Kinga?

SaarinaLaska: Pokud se nechceš dívat sám, tak ne.

Já: Musíme to první rande už co nejdřív zrealizovat.

SaarinaLaska: Souhlasím.

Já: Udělej mi laskavost… na sobotní večer si nic neplánuj.

SaarinaLaska: To bych pro tebe mohla udělat.

SaarinaLaska: PS: díky, žes mě dneska rozesmál.

***

Já: Ještě k té sobotě večer, mám nápad.

SaarinaLaska: Ahoooj! Tak sem s ním, nemůžu se dočkat.

SaarinaLaska: A mimochodem, pár mých přátel i moje nejlepší kámoška se přidali na Hooked a nikomu z nich nevyšla stoprocentní shoda. Strašně se těším, až zjistím, jaké to bude, když se konečně potkáme. Zajímalo by mě… vypěstuju si na vás závislost, pane Bostone?

Já: To brzo zjistíme.

SaarinaLaska: Řekni mi víc o té sobotě.

Já: Nevím, jestli se to k tobě už doneslo, ale ten večer pořádá Hooked obrovskou party. Zrovna jsem o tom četl na jejich profilu na Instagramu. Myslím, že si pronajali celý taneční sál v hotelu a má to být v maskách. Co kdybychom se tam potkali?

SaarinaLaska: To zní báječně.

Já: Báječně… protože mě chceš vidět nahého?

SaarinaLaska: Ha! Ano, to bude ONO.

Já: Lásko, nemůžu na tebe přestat myslet.

SaarinaLaska: Já taky. Mám to stejně.

***

SaarinaLaska: Brzy nashle. Budu ta celá v červeném…

KAPITOLA ČTVRTÁ

„Řekni mi, že jsi nervózní kvůli tomu večírku, a ne kvůli prvnímu rande s Láskou,“ Ozval se Grayson. Stál vedle mě u vstupu do sálu, z druhé strany mě doprovázel Holden a před námi byl obří prostor kompletně zaplněný uživateli Hooked. „Protože jestli jsi takto vykolejenej kvůli schůzce s Láskou, musel bych si myslet, že začínáš být docela měkej.“

„Má právo být kvůli Lásce nervózní,“ odpověděl Holden dřív, než jsem se vzmohl na slovo. „Za chvíli se potká se svou dokonalou shodou. To je sakra velká věc.“

„Od chvíle, co si s ní píše, se náš kámoš ale začal chovat divně.“

Upravil jsem si masku a ujistil se, že dobře drží. „Nechovám se divně, ty pako.“ Začínal jsem si plně uvědomovat všechen ten hovor kolem nás, teplé osvětlení, výzdobu – všechno to na mě najednou začalo působit a v žilách se mi rozproudil adrenalin. „Jenom se snažím to všechno ustát. Děje se toho tolik, mnohem víc, než jsme předpokládali. Láska je jen třešnička na dortu, ale jo, líbí se mi. Jsem vinen.“

„A taky kvůli ní nechutně měkneš,“ namítnul Grayson. „Za celý ty léta, co tě znám, na tebe nikdy žádná ženská neměla takový vliv. Nikdy jsi to nepřipustil.“

Odtrhl jsem pohled od sálu a podíval jsem se na svého nejlepšího kamaráda. „To máš pravdu.“

„Já vím.“

„Mohl by ses teď rozhlédnout kolem sebe a vychutnat si, co všechno jsme tady dokázali? Nebo seš mnou tak posedlej, že promarníš celej večer nadáváním na to, jak jsem vyměknul?“

Grayson mi položil ruku na rameno. „Podařilo se nám uspořádat sakra dobrou party. To rozhodně nepopírám.“

„Naprosto souhlasím,“ ozval se Holden. „Vždyť to začalo teprve před půl hodinou a všichni už teď vypadají, že se skvěle baví.“

Dámě, která tento večírek připravovala, jsme zadali požadavek, aby se držela tématu luxus a fantazie. Celá místnost byla vyzdobena v černé a červené barvě, stěny byly zahalené sametem, na stopě byly dekorace z peří, kterým prosvítalo bodové osvětlení vytvářející bohaté a tlumené světlo, které samo o sobě navozovalo zvláštní atmosféru. Kostýmy, masky a naprostá anonymita našich hostů všemu dodala tajemný, svůdný a sexy nádech.

Doufali jsme, že se po dnešním večeru rozběhnou po sociálních sítích fotky a videa tohoto večírku, což by mohlo přitáhnout větší pozornost k našemu produktu. Když jsem teď viděl, jak to všechno v reálu vypadá, vůbec jsem nepochyboval, že se to tak stane.

Kromě toho, že by tento večer mohl pomoct Hooked, dnešek byl i o Lásce.

Kdykoli jsem pomyslel na ni a na to, co jsem hodlal udělat s jejím tělem, ruce se mi sevřely a pták mi okamžitě ztvrdnul. Netušil jsem, čím to je, ale moje vzrušení zesílilo, kdykoli jsme si psali, kdykoli jsem se o ní dozvěděl něco nového – toto spojení mě nepřestávalo dráždit.

Chtěl jsem ji získat.

Naštěstí už jsem na to nemusel déle čekat, neboť jsem ji už zahlédnul na opačném konci baru. Všichni hosté dostali u vchodu jmenovky se svým uživatelským jménem, a tak jsem si mohl ověřit, že je to opravdu ona, když jsem kolem ní před pár minutami prošel na své poslední obhlídce sálu.

Všechny detaily, které jsem si pamatoval z její fotky, dokonce i ty, které jsem viděl jen ve svých snech, se potvrdily, když jsem ji teď konečně viděl naživo. Každá nová skutečnost mi vyrazila dech, něco takového jsem dnes večer vůbec nečekal. Když jsem si ji ale prohlížel, když můj pohled přejížděl po jejím nádherném těle, nemohl jsem si pomoct. Podle fotky jsem netušil, jak je drobná. Měla dokonalou výšku, tak akorát se sklonit a políbit ji. I když byla štíhlá, její tělo mělo stále dost zaoblených křivek, které její šaty obepínaly a pod kterými se rýsovala ňadra tak akorát do dlaně a štíhlý pas, který přímo vyzýval k tomu, aby ji kolem něj někdo popadnul. Dlouhé, vlnité, tmavé vlasy měla rozpuštěné, jejich délka byla ideální, abych si je mohl obtočit kolem zápěstí a zatáhnout.

Její karmínově rudé šaty těsně obepínající tělo byly celé z krajky a stejný materiál zakrýval i její tvář, s otvory pouze pro oči a plné rty. V jedné ruce držela drink, druhou měla položenou na baru, zatímco se bavila se dvěma ženami, nejspíš se svými kamarádkami.

Když jsem se k ní přiblížil a pomalu si ji prohlížel, najednou se mi roztřásla kolena. I tento pocit mě samotného překvapil, ale přinutil mě pevně sevřít svou vodku s ledem, zhluboka se nadechnout a zkrotit představy, které mi působily silnou erekci.

Zastavil jsem se před trojicí žen a ještě jednou jsem zkontroloval její jmenovku, než jsem ji oslovil ,Lásko‘ a natáhl k ní ruku.

Chtěl jsem se jí dotknout, i kdyby to znamenalo podržet jen její prsty v dlani.

„Pane Bostone,“ odpověděla a rty se jí roztáhly do úsměvu. Toho pohledu jsem se nemohl nabažit. „Konečně.“

„Čekáš dlouho?“

„Možná to nebylo dlouho, ale já mám pocit, jako by to byla věčnost.“

Díky masce jsem neviděl nic než její upřený pohled a lehký úsměšek.

Ale cítil jsem je.

Na každičkém kousku svýho těla.

Podržel jsem její ruku ve své několik vteřin a teplo jejího těla do mě pronikalo nekontrolovatelnou rychlostí. „Teď už jsem tady a vynahradím ti všechen ztracený čas.“ Obrátil jsem se k jejím kamarádkám, představil jsem se, slyšel jsem, jak odpovídají, ale nic z toho jsem pořádně nevnímal. „Můžu vám, dámy, koupit pití?“

Láska zvedla sklenici a zatřásla s ní. „Právě jsem si ho koupila – my všechny.“

Chtěl jsem, aby se věnovala jen mně.

Chtěl jsem s ní být sám.

„V tom případě si tě na chvíli ukradnu.“ Znovu jsem ji vzal za ruku a obrátil se k jejím kamarádkám: „Později vám ji vrátím. Nic se jí nestane, slibuju.“

Dokonale opíchanou, ale celou, pomyslel jsem si.

Vzal jsem ji za ruku a odvedl ji na kraj sálu, kde nebylo tolik lidí a hudba nezněla tak hlasitě. „Tady je to klidnější. Můžeme si líp povídat.“

Krátce a jemně se zasmála. „Jsi tak vysoký, vysportovaný a …“ vyprostila své prsty z mého sevření a dotkla se vousů na mé bradě a tvářích. „Vidím tolik krásy, i když máš většinu obličeje zarytou.“

Natáhl jsem se a zlehka jsem se jí dotknul na zádech. „Chceš vědět, co si já myslím o tobě?“

„Cítím to. Když jsi k nám mířil tam u baru, tělem mi projelo horko, a když jsi tam stál s mými kamarádkami, cítila jsem to znovu. Cítím to i teď. Váš pohled není ani obyčejný, ani tajemný, pane Bostone. Nevím, jestli to cítí i jiné dívky, ale já rozhodně ano.“

Zíral jsem na její lesklé rty – na jejich plnost a zaoblený tvar – a odsunul jsem vlas, který se jí k nim přilepil.

„Nejspíš nedokážeš z hlavy dostat představu, že budu celá tvá.“

Dokázal jsem vydat jen jakýsi zvuk, něco mezi zaúpěním a přidušeným smíchem. „Ano.“

„Tak teď mě tu máš. Jaké máš se mnou plány?“

O krok jsem ustoupil a zavrtěl jsem hlavou. „Hodlám tě obdivovat, jak nejdýl to půjde, protože zaprvé nemůžu uvěřit, že jsi tu konečně se mnou, a zadruhé vypadáš ještě úžasněji než na té fotce – a to jsem si myslel, že to ani není možné.“ Když jsem se k ní opět přisunul blíž, zabořil jsem jí ruku do vlasů, sevřel prameny v dlani a chvíli je podržel. V tu chvíli se můj pták začal hlásit o slovo. „A sexy. Lásko, jsi tak zatraceně sexy.“

„Celá se červenám, jen to pod tou krajkou nejde vidět.“

Přesunul jsem ruku k jejímu obličeji, vzal její tvář do dlaní a naklonil ji k sobě. „Víš, od chvíle, co jsme se na Hooked dali dohromady, něco mi pořád vrtá hlavou.“

„Vážně?“

Položila mi ruku na hrudník a pomalu ji posunula až na mé břicho. „Jaký je to pocit?“

„Těžko se to popisuje.“

„Ano,“ přikývla jsem. „Přesně tak, všechno, jak popisuješ.“

„Víte, co mi připadá zajímavé, pane Bostone?“

Její hlas zněl jak hypnotizující melodie, kterou může člověk poslouchat neustále dokola. „Co?“