Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Camilla Läckberg

Bronzové sny

Ze švédského originálu Drömmar av brons,
vydaného nakladatelstvím Bokförlaget Forum, Stockholm, v roce 2024,
přeložil Martin Severýn.

Vydala GRADA Publishing, a. s.,
pod značkou METAFORA v Praze roku 2025
jako svou 9945. publikaci.

Redakce Lucie Frolíková
Korektura Květa Svárovská
Odpovědná redaktorka Lucie Frolíková
Technická redakce Hana D. Benešová
Sazba Alena Libichová
Tisk a vazba Finidr, s. r. o., Český Těšín

První vydání, Praha 2025

GRADA Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
www.grada.cz, www.metafora.cz

Copyright © Camilla Läckberg 2024
First published with the title Drömmar av brons in 2024
by Bokförlaget Forum, Stockholm
Published by arrangement with Nordin Agency AB, Sweden
Translation © Martin Severýn, 2024
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2025

All rights reserved

ISBN 978-80-7625-891-4 (ePub)
ISBN 978-80-7625-890-7 (pdf)
ISBN 978-80-7625-338-4 (print)

Mým sestrám Ritě, Leně, Auroře, Eleonoře a Isadoře – sestrám pokrevním, sestrám vyvoleným

Únor

Faye pozorovala sněhem pokrytý dvůr. Opírala čelo o zamřížované okno a upřeně hleděla na vysoký plot, který odděloval trestance ve věznici Stenakull od zbytku společnosti. Nad lesem kroužil obrovský pták, udělal pár otoček a zmizel jí z dohledu.

Všechno se zvrtlo. Její matka Ingrid a dcera Julienne budou brzy po smrti, přes veškeré marné pokusy je ochránit. Musí se odsud dostat ven, ale netuší, jak by to měla zařídit. V průběhu života ji nic – ani dospívání ve Fjällbace, ani manželství s boháčem v luxusním bytě v Östermalmu nebo kariéra úspěšné ředitelky společnosti – nepřipravilo na tuhle situaci. Jak se jen spojit s ostatními, přimět je, aby jí uvěřili, následovali ji?

Dokáže začít znova od začátku? Zvládne se znovu osvobodit?

Faye si nikdy nepřipadala tak osamělá. Daleko od Julienne, dál než kdykoli předtím. Už teď jí svoboda chyběla, a to ji sem přivezli teprve před pár hodinami.

Hlas na chodbě ji přiměl natáhnout krk.

Polkla.

Zavřela oči.

Takhle to skončit nemůže. To nepřipustí.

I. ČÁST

O osm měsíců dříve

FAYE SHLÍŽELA ZAPARTMÁ Grand Hôtelu na vodu proudící Stockholmem. Po nábřeží pod královským zámkem se procházely hloučky lehce oděných lidí. Přiložila si dlaň na hrudník, cítila, jak jí tluče srdce. Už jí někdy bušilo tak prudce?

Někdo zaklepal na dveře. Trhla sebou.

„Kdo je tam?“ zavolala. Její hlas zněl příliš slabě, sotva ho poznávala.

Fakt, že se musela zeptat, jí na klidu nepřidal.

„Alice,“ uslyšela známý hlas asúlevou vydechla.

Ruka se jí třásla, když otevírala dveře.

Přítelkyně, azároveň důležitá partnerka ve Fayeině společnosti Revenge, začala okamžitě po překročení prahu kroužit po apartmá.

„Tak takhle si žije ta druhá znás.“

„Zatímco ty žiješ vyloženě ve slumu, Alice.“

Faye se podařilo dostat ze sebe náznak úsměvu, přestože jí srdce stále tlouklo jako ozávod.

„Madonnu aBeyoncé pokaždé ubytují vtomhle apartmá?“ Alice se posadila na jednu zobřích pohovek. „Nebo tu mají ještě něco fajnovějšího?“

„Nemají, bydlí tady.“

Faye se natáhla pro stříbrnou kávovou konvičku na obřím tácu přeplněném snídaňovými dobrotami.

„Takže teď vdechuju zbytky jejich DNA…,“ pronesla Alice zbožně.

Faye se podařilo znovu zasmát.

„Ty už snad dávno vyvětrali. Adoufám, že odstranili ivšechny stopy tělesných tekutin. Budou ti muset stačit moje spory.“

Podala Alici šálek skávou aukázala na konvičku smlékem.

Alice zavrtěla hlavou.

„Ne, děkuju. Kávu si dávám černou. Stejně to teď mám ismilencem.“

Faye nalila do šálku isobě, uchechtla se ausadila se do protějšího křesla.

„To nebylo zrovna politicky korektní, řekla bych…“

Alice pokrčila rameny. Po ošklivém rozvodu sHenrikem dávala osvobozujícím způsobem najevo, že na názory ostatních ohledně svého stylu života naprosto kašle.

„Proč ses chtěla sejít tady, ane vkanceláři? Aproč vlastně nespíš doma?“

Alice šla jako obvykle rovnou kvěci.

Faye se podívala na své ruce. Nerada do svých trápení zatahovala své milované, jenže zdřívějších zkušeností zároveň věděla, že sama znamená voslabení.

„Včera jsem zahlédla otce. Když jsme seděly uRicheho. Zastavil se před oknem restaurace azíral přímo na mě. Potom zmizel.“

Při vzpomínce na otcův zlý pohled se zachvěla. Pohled, před kterým se celé dětství idospívání krčila, který ji oslaboval, protože věděla, že když se na ni nebo na matku podívá právě takhle, nepotrvá dlouho ačeká je trest.

Alice prudce postavila hrnek na tác, až to zařinčelo.

„Víš to jistě?“

Faye přikývla.

„Ano. Naprosto jistě.“

„Všimla jsem si, že se něco děje. Zmlkla jsi arychle ses vypařila. Dokonce iYlvu to překvapilo.“

„Sní taky potřebuju mluvit.“

Faye sAlicí se setkaly pohledem.

„Přišla jsem domů auž na schodech se mi něco nezdálo. Jako by se někdo pokoušel dostat do bytu. Tak jsem jela rovnou sem azamluvila si pokoj.“

„Panebože.“ Alice natáhla ruku avzala tu její do dlaně. „Jak to teď uděláš sItálií?“

Faye se sevřelo hrdlo, stačilo jen pomyslet na nádherný dům vRavi, kde na ni čekaly maminka sdcerou.

„Tu cestu zruším. Nemůžu riskovat, že ho přivedu rovnou knim. Ví, že žijí, držel vruce jejich fotografii, kterou jsem dala Jackovi, než… zemřel. Zřejmě spolu zůstali vkontaktu ipo útěku zvězeňského transportu, Jack dal nejspíš tu fotku otci ateď… Já nevím. Ale musím si najít nové bydlení. Nějaký dům. Od doby, co jsem se přestěhovala do Stockholmu, jsem kromě azylu uKerstin nežila vdomě. Snad na to otec nepřijde.“

„Anení to ve městě bezpečnější? Vnějakém bytě?“

Faye zavrtěla hlavou.

„Tam se vždycky pohybuje moc lidí. Dům dokážu kontrolovat, hlídat.“

„Řekni, kdybych ti mohla nějak pomoct,“ vyzvala ji Alice avstala. Nalila si zkonvice ještě trochu kávy.

„Tvou pomoc budu určitě potřebovat. Ale nejdřív se musím opár věcí postarat sama.“

„Myslíš, že by se vážně odvážil napadnout tě? Podařilo se mu přece uprchnout zvězení. Nebude se spíš držet zpátky? Anechat vás na pokoji?“

Faye znovu zavrtěla hlavou.

„Ne. Znám ho moc dobře. Přijde. Proč by mi jinak ukazoval tu fotku? Musím být připravená.“

Na pažích jí naskákala husí kůže, jako by se vluxusním hotelovém pokoji prudce ochladilo.

„Aco naše spuštění kampaně za oceánem? Odložíme to?“

„Ne. To vyřeším. Nedřely jsme jako koně proto, abychom teď všechno ohrozily odkladem. Pokud ovládneme americký trh, dostaneme Revenge mezi absolutní špičku kosmetických značek, to víš stejně dobře jako já. Nedovolím, aby nám vcestě stál můj otec.“

Faye si přitáhla ruce blíž ktělu, teplota vmístnosti snad ještě klesla. Přehnala to sklimatizací?

„Můžeš nějak zajistit větší bezpečnost unás vkanceláři? Budu tam muset vyrazit, nejspíš ještě dnes,“ podotkla Alice.

„Okamžitě se oto postarám.“

Alice vstala apevně ji objala.

Faye ucítila důvěrně známou vůni Chanelu N° 5. Alice si vždycky potrpěla na klasiku.

Když za přítelkyní opět zaklaply dveře, přešla Faye do ložnice apo jistém zaváhání vzala do ruky mobil. Na ten hovor se vůbec netěšila. Nesnášela, když musela lhát své dceři. Matce ale řekne pravdu. Věděla přece lépe než kdokoli jiný, jaké nebezpečí její bývalý manžel představuje, nebylo by správné jí to nepovědět.

Faye vzdychla aspustila FaceTime. Píchlo ji usrdce, když se na obrazovce objevila rozkošná tvářička její dcery.

„Mami! Kdy se vrátíš domů? Namalovala jsem ti obrázek, dostaneš ho, až přijedeš!“

„To jsi strašně hodná, zlatíčko! Moc mi chybíš, ale ještě chvilku potrvá, než se maminka vrátí, musím nejprve vyřešit nějaké pracovní záležitosti, víš?“

Zklamání vJuliennině pohledu znala až příliš dobře. Slib neporušila poprvé. Viděla, jak se dcera snaží tvářit nenuceně, azabolelo ji to ještě víc.

Pokrčila rameny.

„Chápu.“

„Ajak se tam máš?“

„Dobře, ale asi chceš stejně mluvit spíš sbabičkou, jako vždycky, ne?“

„Julienne… Zrovna teď si opravdu potřebuju sbabičkou nutně promluvit, ale příště si určitě můžeme…“

„Jasně.“

Tvář zmizela anahradily ji pohupující se stěny atmavý nábytek, jak Julienne procházela domem.

„Babi!“ volala.

Pak se objevil matčin obličej.

„Můžeš se někam zavřít?“ zeptala se Faye potichu.

Matka přikývla aFaye na obrazovce telefonu sledovala, jak jde nahoru do patra.

„Co se děje?“ vyhrkla trochu dýchavičně, jak vyběhla schody. „Děsíš mě.“

Faye se zhluboka nadechla.

„Včera jsem ho viděla. Otce. Myslím, že se mi pokusil dostat do bytu.“

Matka zalapala po dechu.

„Göstu? Víš to jistě?“

Stejná otázka, jakou jí položila Alice, aFaye na to istejně odpověděla.

„Ano. Naprosto jistě. Adokonce ví, že jste naživu. Cestu za vámi do Itálie jsem zrušila. Pochybuju, že odomě vRavi něco tuší, ale jestli mě sleduje, nechci ho přivést až kvám.“

Cítila, jak se jí zpod víček derou slzy, ale zahnala je.

„Buď prosím obzvlášť opatrná. Asamozřejmě se postarám, abyste tam byly ve větším bezpečí. Nehodlám nic ponechat náhodě.“

„Kde jsi teď?“

Matce se lehce třásl hlas, mobil vruce se jí klepal.

Právě to otec uměl skvěle. Vzbudit vnich hluboký, primitivní strach. Obě věděly, čeho je schopen ajaké zlo vněm dřímá.

„Zaplatila jsem si pokoj vGrandu. Ale zařídím si tu nové, bezpečnější bydlení.“

„Dávej na sebe pozor,“ špitla matka aFaye jen přikývla.

Nemůže dovolit, aby ji přemohl strach. Nechce dát otci tu moc. Musí zachovat chladnou hlavu anaplánovat další krok. Utekl zvězení, hledá ho policie, to jí poskytuje jistou výhodu.

„Postarej se oJulienne. Miluju vás,“ řekla azavěsila.

Zůstala sedět na posteli. Po tom všem, co se vposledních letech seběhlo, se na další boj cítila příliš unavená. Jenže přesně to teď musí udělat. Bít se za sebe aza život své rodiny. Vzpomněla si na fotografii, kterou ukázala Jackovi akterou jí sebral. Jiná fotka maminky aJulienne neexistovala, stýskalo se jí achtěla by se na ni pořád dívat. Zachytila je na sicilské pláži, před očima viděla, jak se Julienne na snímku choulí vbabiččině náruči, dlouhé světlé vlásky má po koupání vmoři zacuchané ahledí přímo do objektivu. Tu fotku měl teď její otec.

Bila by se za ně do poslední kapky krve.

Opět vzala do ruky mobil avyhledala si realitní makléř, Stockholm. Hned první výsledek odkazoval na kancelář, která se evidentně specializovala na exkluzivní nemovitosti. Klikla na telefonní číslo na webových stránkách aza okamžik už se ozval mužský hlas.

„Dobrý den, ráda bych koupila dům,“ oznámila Faye stroze.

„Výborně! Přepojím vás na našeho makléře.“

Natáhla se pro minerálku na nočním stolku, potřebovala zapít hořkou pachuť kávy.

„Dobrý den, tady Peter Bladh, jak vám pomůžu?“ Podle zvuků vpozadí se zdálo, že sedí vautě.

„Jmenuju se Faye Adelheimová aráda bych koupila dům. Rychle. Spozemkem přímo umoře, ane víc než půl hodiny od centra Stockholmu. Na ceně nezáleží.“

Rozhostilo se krátké překvapené ticho.

„Hm… Mám tu jeden dům, který by vám mohl vyhovovat,“ odpověděl. „Na ostrově Lidingö, hned uvody. Nabídková cena je…“

„Jak jsem řekla,“ přerušila ho Faye, „cena nehraje roli. Kdy se na něj můžu zajet podívat?“

„Kde se nacházíte?“ zeptal se makléř.

Musí se chovat jakoby nic, nedat najevo strach. Útok přijde co nevidět, musí být připravená.

„Bydlím vGrand Hôtelu.“

„Můžu vás tam za dvacet minut vyzvednout. Potřebuju se jen stavit vkanceláři, vzít kódy aklíče od domu.“

„Výborně.“

Zavěsili aFaye zamířila do sprchy. Má toho na práci až až. Musí ochránit svou rodinu. Za každou cenu.

DŮM SI NECHAL před pěti lety postavit jeden švédský miliardář. Teď si pořídil rodinu, prodal podíl ve známé finanční skupině apřestěhoval se do New Yorku. Na finančníka měl pozoruhodně dobrý vkus, napadlo Faye, když si prohlížela zařízení domu. Pokud stím tedy měl cokoli do činění. Jen samotné vybavení mělo hodnotu několika milionů, nebylo ale nijak křiklavě okázalé. Docela dobře si dokázala představit, že by tu žila.

Kolem pozemku se tyčila vysoká zeď, akdyž sem vmakléřově kabrioletu zajížděli, masivní elektrická brána se nehlučně rozestoupila do stran. Dům měl tři podlaží anacházel se až na samém konci ostrova. Jednu celou stěnu tvořila panoramatická okna svýhledem na moře. Pod nimi se táhl perfektně udržovaný trávník, na něm stál velký bazén aokousek dál uviděla písečnou pláž.

Makléř Peter stál ujednoho zohromných oken. Faye si rychle procházela dům aon jí nechával prostor. Kolem pozemku právě projížděla loď, pendlující mezi ostrůvky stockholmských šér, avysílala kpobřeží drobné vlnky.

„Jsou poloprůhledná. Skla nechal majitel zbrousit tak, aby člověk viděl ven, ale nikoli dovnitř.“

„Jako ve výslechové místnosti?“

Peter se zasmál. Po tváři se mu rozlil krásný, symetrický úsměv. Zuby měl bílé arovné.

„Ano, jako ve výslechové místnosti.“

Postavila se vedle něj aucítila vůni jeho parfému. Mohlo mu být kolem třiceti, byl vysoký, měl vlnité hnědé vlasy sčesané na jedné straně na pěšinku. Očividně hodně trénoval. Choval se kní zdvořile, ale ne upjatě, sebevědomě, ale ne vlezle. Zaujal ji na první pohled acesta sem sním příjemně uběhla.

Domnívala se, že je svobodný. Rozhodně neměl prstýnek aoblékal se přirozeně, slušivě avědomě mužně, nikoli podle vkusu nějaké ženy.

„Majitel sem instaloval špičkový bezpečnostní systém. Kamery aalarmy jsou přímo napojené na firmu Wadling Security. Prodávající na bezpečnost velmi dbal. Stockholm už není, co býval. Jistě víte, že se určité loupežné gangy soustředí právě na takovéto nemovitosti. Nic jim není svaté, je potřeba se chránit.“

Faye přikývla apohled se jí svezl na svaly na hrudi, které se Peterovi rýsovaly pod upnutou košilí. Musela se hlídat, aby si neolízla rty.

Loupežné gangy ji neděsily, ona se bála vlastního otce. Atomu žádný bezpečnostní systém na světě nezabrání, aby se kní pokusil dostat, pokud se pro to rozhodne. Při jedné zmála příležitostí, kdy se ho matka rozhodla opustit autekla sFaye aSebastianem na ubytovnu, jim už následujícího rána bušil na dveře. Šel po stopě jako lovecký pes, vždycky je našel. Ale dobrý bezpečnostní systém jí mohl poskytnout čas.

„Co na to říkáte?“ zeptal se Peter po chvilce ticha.

Faye krátce přikývla.

„Jsou ještě jiní zájemci?“

„Včera se tu byl podívat Martin Lorentzon.“

Věděla, že spoluzakladatel Spotify rozhodně nemá po ohromném úspěchu firmy hluboko do kapsy. Vtom případě si musí pospíšit.

Dům byl perfektní. Tady bude vmaximálním bezpečí, bude bydlet blízko centra metropole, apřitom vsoukromí, které teď potřebuje. Tady by ji nerušili žádní zvědaví sousedé jako vÖstermalmu, kde se situace vposledních letech, kdy tam bydlela, stále zhoršovala. Dřív by ji ani nenapadlo, že by někdy přesídlila na neosobní, nenápadný ostrov Lidingö. Teď ji ovšem právě tohle lákalo. Navíc dům může nechat přísně střežit, tak, jak by to vpřípadě bydlení ve městě nyní už nešlo.

„Kpožadované ceně přihodím pět milionů. Pokud se budu moct nastěhovat okamžitě.“

„To by neměl být problém. Zavolám prodávajícímu.“

Peter odkráčel dolů po schodech anechal Faye osamotě. Ochvilku později se objevil na trávníku upláže stelefonem přitisknutým kuchu. Faye zůstala stát, uklidněná vědomím, že ji za oknem nevidí.

Znovu se zachvěla. Otcovo zjevení ji přimělo změnit plány. Nebyla pánem situace. Potřebuje opět převzít kontrolu. To ale nepůjde, dokud bude tak napjatá.

Přitiskla dlaň na sklo adruhou ruku si strčila do kalhotek. Už stačila zvlhnout. Spohledem upřeným na Petera se hladila, pozorovala to vypracované tělo, sebejisté držení. Představovala si vyrýsované prsní svalstvo. Určitě má hruď dohladka oholenou. Smalými tvrdými bradavkami. Netrvalo dlouho audělala se. Kousla se do rtu, zadusila sten, který se jí dral zhrdla, zavřela oči acelým tělem jí projelo vzrušení.

Po chvilce si upravila šaty aposadila se na krémovou pohovku. Tep se jí uklidnil. Zbirkinky od Hermès vytáhla pudřenku své značky Revenge apodle odrazu vmalém zrcátku si upravila make-up. Pak rozepnula vnitřní kapsu kabelky avylovila řetízek se stříbrným medailonkem, který tam nosívala ukrytý od chvíle, kdy přišla otu jedinou fotografii. Otevřela ho adívala se na malý snímek sebe aJulienne. Fotila je Kate Gaborová, když byla Julienne ještě docela malinká. Tenhle obrázek měla ze všech nejraději.

Zaslechla na schodech Peterovy kroky, rychle zavřela medailon astrčila náhrdelník zpět do kabelky.

Stoupl si před ni.

„Omlouvám se, trochu to trvalo.“

Faye se usmála.

„Nic se neděje. Užívala jsem si výhledy.“

Přejížděla Peterovo tělo pohledem.

Odkašlal si, opálené tváře mu lehce zrudly.

„Mluvil jsem smajitelem, vaši nabídku přijal. Když jeho žena zaslechla, že tou kupující jste vy, naprosto ji to nadchlo. Mám vám vyřídit, že je velkou fanynkou vás ivašich výrobků. Prý vždy používá jedině Revenge.“

„Žena se vkusem.“

Faye vstala aPeter jí gestem ruky naznačil, aby šla první. Vyťukával kód, kterým se zamykal dům azapínal alarm. Faye se mezitím vydala kautu, posadila se azvlasů si stáhla sluneční brýle na oči. Peter si sedl za volant, zvedl dálkový klíč, stiskl tlačítko abrána se neslyšně otevřela.

Cestou ven si Faye vbočním zrcátku prohlížela dům, který právě koupila. Vjiném světě by se sem sní jednoho dne nastěhovala iJulienne, ale to nepřicházelo vúvahu. Vočích veřejnosti byla Julienne po smrti. Někdy to připadalo reálné dokonce ijí samotné, hrála svou roli tak dobře, že ji už jen ta myšlenka dokázala rozesmutnit.

Neměla na vybranou. Fotografie, které objevila vJackově počítači, byly naprosto ohavné. Vystavil Julienne těm nejodpornějším situacím. Musela ji od něho dostat pryč apostarat se, aby se kní už nikdy nepřiblížil.

Ajedině díky téhle životní lži byla jakákoli dceřina existence vůbec myslitelná. Faye doufala, že ji zvládne nést dál, ovšem někdy ji ta tíha div nezdrtila.

FAYE NA PETERA naposledy svůdně mrkla avydala se zrealitní kanceláře pěšky ulicí podél parku. Papíry kdomu na Lidingö už podepsala. Vparku Humlegården panoval čilý ruch poledních pauz: Stockholmané si tu roztáhli deky na piknik nebo jen tak polehávali vtrávě. Slunce svítilo arozpalovalo tmavý asfalt, po nebi se táhly tenké pruhy bílých obláčků.

Město si zamilovala ve chvíli, kdy se kvůli vysoké do Stockholmu přestěhovala. Tehdy jí připadal obrovský. Teď ji zničehonic skoro dusil. Jako by každého kolemjdoucího poslal její otec.

Nálada se jí změnila tak prudce, až se jí zatočila hlava. Vjednu chvíli jí svět připadal jako obvykle, pak si ale vzpomněla, že ji pronásleduje, aokamžitě ji svými drápy sevřel strach.

Dala se vlevo avyrazila směrem knáměstí Stureplan ake kanceláři Revenge. Alice ji po telefonu ujistila, že sídlo firmy zajistily maximální ostrahou, přesto se jí cesta tam zdála riskantní. Otec bezpochyby věděl, kde se nachází. Nemůže se ale přece pořád schovávat.

Recepční se na Faye vesele usmála azamávala jí. Koutkem oka zaznamenala dva hlídače, každý stál zjedné strany vchodu atvářili se zachmuřeně anebezpečně. Hosté čekající na vpuštění zvedli zvědavě obočí, když kolem nich procházela. Na pohledy cizích už si zvykla. Ve Švédsku ivzahraničí se stala známou osobností.

Někdy si svou popularitu užívala, jindy vnímala její tíhu. Poznávali ji všude, což zrovna teď žádnou výhodu nepředstavovalo. Zároveň kúspěchu slávu potřebovala. Legenda Faye. Zrazená žena, která se vzepřela. Ne že by to nebyla pravda ajejí součást, ale vnější obraz si pečlivě utvářela sama.

Faye protáhla kartu čtečkou, prošla bezpečnostní přepážkou apospíchala kvýtahům. Ulevilo se jí, když unikla pozornosti okolí. Tady měla svůj hrad, své útočiště. Tohle všechno vybudovala sama. Zničeho.

Stiskla tlačítko nejvyššího patra avýtah ji měkce alehce vynášel vzhůru. Dveře se otevřely aona vykročila rovnou vpravo. Ylvina rohová kancelář měla díky ohromným panoramatickým oknům úchvatný výhled na město.

„Proboha, Faye,“ vydechla Ylva, když vešla.

Vstala aobjala ji stejně vřele adlouze jako před pár hodinami Alice vapartmá hotelu Grand. Tentokrát se jí do nosních dírek vtírala vůně Chloé. Chanel N° 5 byl pro starší dámy, jak si Ylva láskyplně utahovala zAlice.

„Zvýšily jsme zajištění objektu na maximum,“ ubezpečila ji Ylva, když se usadily na tvrdou, nepohodlnou sedačku vrohu obří kanceláře.

„Nechápu, proč si ji tu necháváš,“ ušklíbla se Faye. „Bolí mě zní zadek. Apíchá.“

Přejela rukou po potahu aměla pocit, jako by se jí do dlaně zapichovaly jehličky.

„Patří krodinným pokladům. Připomíná mi, odkud pocházím,“ vysvětlila Ylva. „Jinak hrozí, že člověk zpohodlní.“

„Můj zadek stebou nesouhlasí.“

Pozorovala usmívající se Ylvu. Spojoval je pocit sesterství. Tyhle ženy poznala na své pouti, stály jí po boku stůj co stůj. Neměla vnich jen kamarádky – staly se její rodinou.

Zrovna cesta těchto dvou kpřátelství se dala považovat přinejmenším za zvláštní. Všechno to začalo tím, že načapala svého muže Jacka vposteli právě sYlvou. Pak spolu měli dokonce dítě, dceru. Mezi Faye aYlvou už ale nezůstal ani stín zloby. Jack je zradil obě. Aony se mu pomstily.

Ylva se kFaye naklonila.

„Co uděláš?“

„Pro začátek jsem si koupila dům. Vbytě jsem se necítila vbezpečí. Ještě jsem nemluvila sKerstin, ani nevím, jestli bude chtít zůstat ve svém bytě, nebo se přestěhuje do domu se mnou.“

„Kolik potřebuješ?“

Ylva se starala jak ofinance Revenge, tak oFayeiny soukromé peníze. Na čísla byla odbornice, zářila vnich tak, jak se otom Faye ani nesnilo, přestože studia na prestižní Obchodní univerzitě zvládla úspěšně. Školu nicméně nedokončila, ajestli se něco během budování firmy naučila, pak to, že se především musí obklopit schopnými lidmi.

„Osmdesát milionů.“

„Aha, takže jenom nějaká chatička.“

„Něco takového.“

Faye se usmála. Úspěch Revenge jí poskytl bohatství, okterém se jí během vyrůstání ve Fjällbace ani zdaleka nesnilo. Všechno si ale člověk za peníze nekoupí. Právě teď by vyměnila každou korunu za bezpečí pro všechny svoje blízké.

„Vyřeším to, máš ssebou smlouvu?“

Faye jí podala luxusně vypadající složku, Ylva vstala apoložila si ji na stůl. Posadila se zpět kFaye avzala její ruce do dlaní.

„Jak se cítíš?“

Pohled měla odhodlaný, neústupný.

Faye se dral do hrdla pláč, několikrát polkla. Teď si nemohla dovolit se hroutit. Na to neměla čas ani peníze.

„Hrozně. Když budu zcela upřímná. Příšerně. Zrušila jsem cestu do Ravi amusela jsem Julienne lhát, že je to kvůli práci. Její tvářička, když jsem to řekla…“ Faye si odkašlala, slova se jí zadrhávala. Několikrát se zhluboka nadechla. „Mámě jsem vysvětlila, oco běží. Myslím, že otec odomě vItálii netuší, ale nemůžu si dovolit cokoli riskovat. Měla bych co nejdřív najít nejlepší bezpečnostní agenturu azařídit jim nepřetržitý dohled.“

„Používáme Secur, jsou nejspolehlivější. Všechno jsem si onich zjistila, než jsem je najala. Mám se oto postarat?“

„Ne, chci si snimi promluvit sama. Dej mi na ně kontakt, zařídím to.“

„Jasně. Pošlu ti ho radši hned.“

Ylva vytáhla mobilní telefon arychle na něm něco naťukala. Pak vzala Faye za ruku apevně ji stiskla.

„Nejsi vtom sama. Na to nikdy nezapomínej.“

„Já vím.“

Vkrku ji opět pálil pláč, ale znovu ho spolkla.

Při odchodu z Ylviny kanceláře se zastavila ve dveřích a panoramatickými okny vyhlédla ven. Stockholm. Tak krásný, apřitom teď tak zrádný. Někde tam venku se pohybuje její otec. Anevzdá to, dokud ona bude naživu.

Naplňoval ho hněv, kvůli němuž několikrát téměř zabil matku. Hněv, který se uměl projevit jen tvrdými pěstmi. Tím, že ubližoval aničil. Faye měla jedinou možnost, jak matku od otce osvobodit: nafingovala její smrt apostarala se, aby vina padla na něj.

Od té doby se otec toužil Faye pomstít.

„Vítejte,“ pozdravila ji žena za recepčním pultem ztmavého dubu. Obratně se snažila nedat najevo, že ví, kdo naproti ní stojí. „Nabídnu vám něco kpití?“

„Ani ne, děkuju.“

„Carl tu bude hned.“

Vtu chvíli vešel muž kolem padesátky. Byl vysoký, záda měl rovná jako pravítko. Vojenskou minulost vsobě nezapřel, což Faye uklidňovalo. Podal jí silnou ruku.

„Carl Novak.“

Stisk ruky měl pevný, ale ne dominantní.

„Faye.“

Vedl ji do nečekaně velké kanceláře svýhledem na davy proudící po třídě Kungsgatan. Společnosti Secur se očividně dařilo.

„Sčím vám můžu pomoct?“

Faye si přehodila nohu přes nohu asundala sluneční brýle.

„Především se chci ujistit, že cokoli tady řeknu, se nedostane nikam dál.“

Strčila ruku do kabelky avyndala připravenou smlouvu omlčenlivosti. Položila ji na stůl aposunula směrem ke Carlovi.

„SRevenge už jste jednu smlouvu podepsali, ale já teď přicházím vsoukromé záležitosti.“

Pokud její jednání Carla překvapilo, nedal to na sobě nijak znát. Přejel listinu očima, vytáhl zhorní zásuvky psacího stolu pero azručným pohybem dokument podepsal.

Faye jej přeložila napůl aschovala zpět do kabelky.

Ipřes jeho podpis se celou svou bytostí vzpírala prozradit, kde se její matka sJulienne ukrývají. Otom, že jsou naživu, věděly kromě Faye už jen Kerstin, Alice aYlva, její nejbližší důvěrnice. Otec sice měl tu fotografii, ale žádné skutečné důkazy. Fayeina bývalého manžela Jacka odsoudili za vraždu Julienne aFayeina otce za vraždu matky. Pokud by vyšla pravda najevo, nezpůsobilo by to jen její pád, určitě by ji poslali do vězení.

„Vlastním nemovitost vitalském Ravi. Vtom domě pobývají dvě osoby, kterým bych ráda zajistila osobní strážce. Apokud vím, jedno vaše oddělení se zabývá mezinárodními bezpečnostními zakázkami.“

Carl přikývl.

„Odkdy byste si to přála?“

„Ihned.“

Opřel se do židle apozoroval ji.

„Hrozí jim nějaké naléhavé nebezpečí?“

„Ano. Potřebuju je ochránit od akutního, život ohrožujícího nebezpečí. Všemi dostupnými prostředky. Chci, abyste na to nasadil své nejlepší muže aženy.“

„Pochopitelně. Abychom je mohli ochránit, budeme potřebovat…“

„Zaplatím jakoukoli sumu. Lidé, které tím pověříte, podepíší mlčenlivost. Ajak říkám, musí to být ti nejlepší znejlepších, které máte.“

Bez jediného mrknutí oka si přejel rukou po perfektně oholené tváři.

„Mlčenlivost není problém. Všichni naši operativci prošli solidní vojenskou kariérou. Máte fotografii nemovitosti, vníž objekty bydlí?“

Faye vyndala telefon ahledala ve-mailech záběry zdronů, které dostala, když dům kupovala.

Podala mu mobil. Natáhl se pro brýle, nasadil si je na kořen nosu afotografie si prohlížel.

Nakonec telefon odložil.

„Je to velký pozemek, ale jak koukám, jeho hranice jsou zajištěny dobře, ikdyž to samozřejmě musíme zkontrolovat přímo na místě. Je zabezpečený poplašným systémem?“

„To všechno tam je. Podle bezpečnostní firmy, se kterou vItálii spolupracuju, na trhu lepší vybavení neexistuje. Jenže to nestačí. Teď už ne. Aráda bych najala společnost, na kterou se opravdu můžu spolehnout.“

Carl jí vrátil mobilní telefon, sundal si brýle, opatrně složil jejich nožičky, apoložil je na stůl.

„Ještě dnes večer tam pošlu dva lidi. Podle jejich posudku společně snimi rozhodnu, kolik lidí tam do terénu nasadíme. Souhlasíte?“

„Ano.“

Vkoutcích úst mu hrál nepatrný úsměv, ale oči vyzařovaly klid.

„Budou vbezpečí. Zaměstnávám vojáky, jedny znejlépe vycvičených na celém světě.“

Faye přikývla. Ramena jí jemně poklesla.

„Taky jsem dnes koupila nemovitost tady ve Švédsku apotřebovala bych zajistit ostrahu ivní,“ dodala.

Přestože ji Peter Bladh ujistil, že bezpečnostní firma, kterou najal bývalý majitel, patří knaprosté špičce, nemohla se na to Faye spolehnout. Nebyl čas na hrdinství.

„Vyřešíme to okamžitě po této schůzce,“ ujistil ji Carl, když mu napsala adresu. „Nejpozději dnes večer bude ostraha na místě.“

Faye se opřela.

„Výborně. Potřebovala bych ale pomoct ještě sjednou záležitostí, která taky nepočká, musí se sní začít dnes.“

Když Carlovi vysvětlovala, co má na srdci, nehnul ani brvou. Faye mu pověděla, co po něm žádá, aon jen krátce přikývl.

SLAVNÝ LESNÍ HŘBITOV Skogskyrkogården působil ivšedém oparu krásně. Faye se lehce zachvěla achvatně zamířila khrobu. Neustále se ohlížela přes rameno. Opanoval ji pocit, že ji někdo pronásleduje, ale potkala jen čilé důchodce sholemi vrukou amaminky skočárky, které spolu klábosily.

Jako vždy se dala vpravo, aby se vyhnula oddělení sdětskými hroby, všichni ti plyšáci apříliš krátké vzdálenosti mezi daty narození aúmrtí ji tížili víc, než dokázala snést. Když se blížila kChrisině hrobu, zpomalila krok. Návštěva tady jí vždycky přinášela bolest iradost zároveň. Dnes by měla narozeniny. AFaye chtěla, aby její nejlepší kamarádka nebyla ten den sama. Ikdyby měl nastat konec světa, stejně by si přišla na chvilku kChris sednout avnímat její blízkost.

Poznaly se na Obchodní univerzitě adlouhé roky byly nerozlučné. Snikým jiným nezažila tolik legrace, snikým než sChris se tolik nenasmála, nikoho tolik nemilovala. Chris představovala životní radost ztělesněnou nádherně temperamentní osobností aFaye se sfaktem, že už tady její přítelkyně není, stále smiřovala jen těžce.

Chris před svou smrtí ještě stihla prožít lásku, čímž se Faye utěšovala zvlášť vnejtěžších chvílích, kdy se jí stýskalo tak zoufale, že se jí srdce div neroztříštilo na kousky. Než si ji vzala rakovina, provdala se Chris za Johana, dobráka, který ji miloval vdobrém izlém až do samého konce.

Někdy si Faye říkala, jestli podobnou lásku prožije iona. Myslela si to, když poznala Jacka. Ten ji však zradil všemi myslitelnými způsoby ateď byl po smrti. Ještě před smrtí ho odsoudili za vraždu jejich dcery Julienne, zcela podle Fayeina pečlivě promyšleného aprovedeného plánu.

Na chvilku si myslela, že možná opět poznala lásku, ale itehdy ji čekala jen zrada. Teď se držela krátkých setkání na jednu noc, smladými muži svytrénovanou postavou, kteří jí dali, co vposteli potřebovala, ale které nikam jinam než mezi nohy nepustila.

Faye si přidřepla ke hrobu. Vedle náhrobního kamene ležela nádherná kytice. Dnes je tvůj den. Všechny dny jsou ostatně tvé. Vždycky tě budu milovat! Johan

Jemně rukou psanou kartičku pohladila. Viděla před sebou Chris sJohanem vden jejich svatby, pouhý den předtím, než Chris navždy odešla.

„Taky mi chybí,“ pronesl kdosi za jejími zády aFaye sebou trhla.

„Jak jsi mě našla?“

Faye se postavila, smetla si zkolenou jehličí alisty aobjala Kerstin. Úžasnou, skvělou Kerstin, která ji zvedla zúplného dna. Zlomená, zoufalá abez peněz si tenkrát pronajala horní patro Kerstininy vily vEnskede aod té doby si byly nesmírně blízké.

„Vkanceláři jsem tě nezastihla. Avím přece, že dneska by měla Chris narozeniny. Tak jsem to zkusila.“

Faye si otřela umanutou slzu.

„Přála bych si, aby tady byla. Sotcem by si poradila raz dva, holýma rukama.“

„Ovšem nejdřív by mu uřízla koule,“ dodala Kerstin suše azasmála se. Pak starší žena zvážněla. „Volala mi tvoje matka apověděla mi, cos jí řekla. Stěhováci vtvém bytě balí všechno do krabic.“

„Promiň, měla jsem ti zavolat. Potřebovala jsem nejdřív zařídit pár věcí. Aano, stěhuju se. Necítila jsem se už vbezpečí, tak jsem koupila dům. Na Lidingö. Už jsem si vyzvedla klíče. Rozhodni se sama, co bys radši, jestli chceš zůstat usebe vbytě, nebo jít ke mně. Ale zrovna teď je pro tebe nejspíš bezpečnější zůstat na Karlavägen, jestli mám být upřímná.“

„Udělám, co si budeš přát,“ odtušila Kerstin jemně apohladila ji po tváři.

Faye měla vmnoha ohledech pocit, jako by měla dvě matky. Tu, sníž vyrostla. Apak Kerstin. Věděla, že ji Kerstin bere jako dceru.

„Dáme si uDelseliuse něco sladkého, ať oslavíme Chris? Jestli máš chvilku. Ajestli je to bezpečné.“

Faye se do Kerstin zavěsila.

„Čas opravdu nemám. Anejspíš to ani není bezpečné. Ale vnaprostém bezpečí teď nebudu nikde. AChris by si přála, abychom se na jejím oblíbeném místě nacpaly mnoha tisíci kaloriemi.“

Jak tak zavěšené do sebe procházely nádherným hřbitovem, Faye na okamžik pocítila, že tíha na prsou polevuje. Vyřeší to. Společně tuhle situaci zvládnou.

„TO JSTE SI pospíšila!“

Peter Bladh se překvapeně rozhlížel po domě. Stěhovací firma vbytě všechno zabalila apak tady vdomě zase vybalila. Mnoho věcí skončilo tam, kam vůbec nepatřily, ale bydlet se tu už dalo, přestože její nábytek nestačil na vybavení celého domu. Na tom však nezáleželo, zařizování domácnosti teď skutečně nepatřilo kjejím prioritám.

Carl Novak dodržel, co slíbil. Firma na místě instalovala nová bezpečnostní zařízení. Carl navrhl inasazení osobních strážců, ale přestože Faye považovala nápad za rozumný, nakonec ho odmítla. Potřebuje svobodu, aby mohla provést, co musí. Bez rizika to nepůjde. Věděla ale, že vnoci se při sebemenším pohybu na jejím pozemku spustí alarm aže firma okamžitě dorazí. Zařídili tu navíc zvláštní místnost, ve které může setrvat až do příjezdu pomoci. Potenciální nebezpečí si dobře spočítali, nešlo oneuvážená rozhodnutí.

Faye Petera pozorovala.

„Objednávám si služby. To umím. Aochotně do sebe investuju.“

Stáli ve velké kuchyni slinkou zhotovenou na míru, leštěnými mramorovými povrchy aprémiovými spotřebiči Gaggenau.

„Nedáte si sklenku?“

Ukázala na lahev Châteauneuf-du-Pape, která už tu stála otevřená, aby vydýchala.

Realitní makléř zaváhal, pak pokrčil širokými rameny.

„Můžu se svézt domů taxíkem aauto si vyzvednout zítra.“

Faye si všimla skrytého podtextu vjeho větě anamísto přitakání naplnila dvě velké sklenky.

Faye se zasmála.

„Fajn.“