Pohádkový příběh
pejska a kočičky

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.edika.cz

www.albatrosmedia.cz

Vlasta Hurtíková

Pohádkový příběh pejska a kočičky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

PŘEDMLUVA

Milé děti,

protože máme tuze rádi pohádky a víme, že vy také, rozhodli jsme se, že vás s sebou tentokrát vezmeme do pohádkového světa. A nejenže vám zahrajeme pohádkové divadlo, ale navštívíte s námi i opravdický pohádkový les!

Zažijeme v něm spoustu dobrodružství a kouzel!

Nevěříte? Tak pojďte s námi! Už se na vás všechny moc těšíme!

S úctou

vaši pejsek a kočička

ÚVOD

To bylo jednou o prázdninách, když venku stále pršelo a pejsek s kočičkou byli schovaní ve svém domečku a dívali se z okna na ten déšť.

„Umíš si představit, pejsku,“ povídá kočička, „jak by to venku vypadalo, kdyby pršelo třebas i celý měsíc?“

„To by tam za chvíli bylo tolik vody,“ povídá pejsek, „že by nám jistojistě uplaval domeček!“

„A my bychom uplavali s ním!“

„A pluli bychom někam hodně daleko!“

„Třeba až do Austrálie a viděli bychom klokany!“

„A taky koaly!“

„To by se mně moc líbilo!“ volá nadšeně kočička a tleská při tom pacičkami. „Já bych to tak chtěla,“ řekla a zasnila se.

„A taky žraloky bychom tam viděli,“ škádlí pejsek kočičku.

„To je hrůza!“ polekala se kočička. „To mne vůbec nenapadlo, pejsku!“

„Tak do té Austrálie raději nepoplujeme,“ řekl pejsek. „Kdoví, jaká další nebezpečí by tam na nás číhala!“

Pak odběhl do komůrky a přinesl obrázkovou encyklopedii, kterou dostali od dětí. Chvíli v ní listoval a pak povídá: „Koukni, kočičko, tadyhle kousek od Austrálie leží ostrov Tasmánie. A tam prý dokonce žije nějaký tasmánský čert!“

Kočička se podívá do té knihy a lekne se. „I propána, pejsku, ten čert je jako z nějaké strašidelné pohádky!“

„To je pravda,“ šklebí se pejsek. „Já tuze nerad strašidelné pohádky. To se pak bojím a v noci špatně spím!“

„To já taky, pejsku,“ přikývla kočička. „Víš co? Budeme si teď povídat jen o veselých pohádkách!“

1
JAK SI NECHALI UŠÍT KOSTÝMY

Venku stále pršelo, a protože měli pejsek s kočičkou dlouhou chvíli, vyprávěli si pohádky. Ale jen ty veselé, to se ví. Strašidelné, ty oni neradi! Chvíli vyprávěla kočička, pak zase pejsek, a tak jim ten čas pěkně ubíhal.

„Jsem tak ráda, pejsku, že je na světě tolik krásných pohádek,“ povídá kočička. „Jen si představ, kdyby žádné pohádky nebyly! O čem bychom si vyprávěli, když je venku tak nehezky?“

„To je pravda,“ říká pejsek. „To bychom si museli nějaké vymyslet. A to musí být hodně těžké vymyslet takovou pohádku. To dělají spisovatelé, a ne pejskové a kočičky!“

„Kdybychom si alespoň mohli nějakou tu naši oblíbenou pohádku zahrát,“ zasnila se kočička. „Víš, pejsku, že by to bylo, jako bychom v té pohádce byli doopravdy.“

„A to bych taky moc chtěl,“ přikyvuje nadšeně pejsek. „Tak si, kočičko, zahrajeme divadlo!“

A jen to dořekl, přestalo pršet. „Jú!“ volá kočička. „Ty jsi, pejsku, zastavil déšť!“

Pejsek se podívá z okna a vidí, že opravdu přestalo pršet. „Třeba jsem kouzelník,“ povídá důležitě.

„I ty můj kouzelníku,“ usmála se kočička a pohladila ho.

„Pojďme si raději povídat o tom našem divadle.“

Oba si sedli pěkně ke stolu a začali psát seznam věcí, které budou potřebovat. Tuze dlouhý seznam to byl!

„A kde vezmeme kostýmy?“ ptá se kočička. „Sami si je neušijeme.“

„To je pravda,“ povídá pejsek. „Šít přece neumíme.“

„Umět šít, to není jen tak,“ mudruje kočička. „To umí jen švadleny a taky některé šikovné maminky.“

„No tak půjdeme za švadlenou a pěkně ji poprosíme, aby nám ty kostýmy ušila!“

„A my jí za to pochytáme všechny myši v komoře!“ volá kočička nadšeně.

„Ano!“ přikyvuje pejsek a už se těší, jak ty myšky pěkně prožene. „Dáme jim co proto!“

„Však nemají v komoře co dělat,“ mračí se kočička. „Hospodyňky s nimi mají jenom trápení!“

„A samy si je přece nepochytají,“ povídá pejsek. „To umí jenom pejskové a kočičky!“

Pejsek s kočičkou si řekli, že tedy půjdou ke švadleně a pěkně poprosí, aby jim ušila kostýmy. Švadlena je poslouchá a usmívá se. „To je moc pěkné, že si chcete zahrát pohádku. Jako dítě jsem si zahrála ve školním divadle pohádku Čert a Káča. Tuze jsem se tehdy nasmála.“

„A to my čerty moc rádi nemáme,“ mračí se pejsek. „Raději bychom si zahráli nějakou veselou pohádku bez čertů.“

„Tak?“ smála se švadlena. „A jakoupak pohádku byste si rádi zahráli?“

„Máme rádi pohádku o Červené Karkulce,“ řekla kočička. „Tu bychom si chtěli zahrát!“

„Dobrá,“ povídá švadlena. „To abych se ihned dala do práce!“ A pustila se do šití.