Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Jitka Ludvíčková

S jídlem se (ne)hraje 

Vydala Grada Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 9958. publikaci

Odpovědná redaktorka Ing. Šárka Kratochvílová
Jazyková korektura Mgr. Kateřina Romanová
Sazba a grafická úprava Robert Prokopec
Návrh a zpracování obálky Robert Prokopec
Počet stran 216
První vydání, Praha 2025
Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s. r. o., Náchod

© Grada Publishing, a. s., 2025

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-7850-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-7849-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-5473-9 (print)

PROHLÁŠENÍ

Tato kniha není návodem k lékařské léčbě ani nezastupuje odbornou péči. Všechna doporučení, rady a názory, které zde naleznete, jsou založeny na osobních zkušenostech autorky a odborné literatuře. Pokud máte podezření, že vaše dítě trpí vážnými problémy s příjmem potravy, měli byste se obrátit na lékaře nebo jiného odborníka, který je schopen poskytnout kvalifikovanou pomoc.

PODĚKOVÁNÍ

Na tomto místě bych ráda vyjádřila svou hlubokou vděčnost několika lidem, bez nichž by tato kniha nikdy nevznikla.

Jiří, děkuji ti za tvou neuvěřitelnou podporu a pomoc. Jsi mou oporou ve všech směrech a držíš nade mnou ochrannou ruku celý můj život. Vážím si tě víc, než jsem schopná slovy vyjádřit.

Leni, tvá podpora, obětavost a vyrovnanost jsou pro mě skutečnou oázou klidu a laskavosti. Jsi pro mě nejen vzorem mateřství, ale i člověkem, který mi do života přináší harmonii a radost.

Eliško, Adámku a Tomíku, děkuji vám za vaše nadšení a chuť pomáhat! Vzpomínky na focení do knížky mě vždy rozesmějí a zahřejí u srdce.

Velké díky patří také celé mé rodině za lásku, pochopení a trpělivost, kterou mi prokazujete. Vaše víra ve mě a v to, co dělám, je neocenitelná.

S láskou,

Jitka

NEJSTE SAMI

Pokud se vám do rukou dostala tato kniha, pravděpodobně máte doma dítě, které je vybíravé v jídle nebo jí málo, či naopak příliš. Možná máte dítě, které nemá rádo polévky, nejí zelenou zeleninu, nebo jí jen suchá a křupavá jídla. Možná je vaše dítě ochotné sníst jen jednu konkrétní značku ovocné kapsičky, ale zato je schopné si pochutnat i na pěti denně. Možná pije jen mléko z kojenecké lahvičky, přestože už brzy půjde do školy. Nebo je ochotné jíst maso pouze ve formě kuřecích nuget z fastfoodového řetězce, a to pouze čerstvé, v autosedačce vašeho auta a při zapnuté pohádce.

Problémy se stravováním mohou mít různé podoby a vždy jsou něčím jedinečné. Možná jste už vyzkoušeli různé populární rady a tipy z rodičovských portálů nebo příspěvků na sociálních sítích, jako například „prostě se uklidnit“, „servírovat dítěti jídlo, které jí celá rodina“, nebo „počkat, až se samo rozhodne jídlo ochutnat“. Možná jste vytvořili příjemné prostředí u stolu. Vedli jste s dítětem příjemnou konverzaci. Servírovali jídlo ve tvaru autíčka nebo rybičky. A přesto vaše dítě stále odmítá zkoušet nová jídla? Věřte, že nejste sami.

Jídlo není pouze prostředkem k zajištění výživy. Stolování má zásadní význam i v rámci našeho sociálního a kulturního života. A tak když má dítě problémy s jídlem, neovlivňuje to jen jeho zdraví a pohodu, ale také celou rodinnou dynamiku. Jako rodiče si přirozeně děláte starosti, když vaše dítě nejí to, co byste si přáli. A hlavně se obáváte, zdali získává klíčové živiny, aby mohlo dobře růst a prospívat. To vás může vést k většímu úsilí a snahám, které však mohou v dítěti vyvolávat ještě větší odpor a prohlubovat úzkost z procesu jedení a specifických jídel. Situace se může postupně zhoršovat a dojít až do bodu, kde se každé společné jídlo stane zdrojem napětí a stresu. A to nejen pro vás, ale pro celou rodinu a nepochybně i pro samotné dítě.

Je důležité si uvědomit, že děti jedí tři až pět jídel denně, což znamená až 35 příležitostí týdně, jak si společně užít jídlo, nebo se trápit tím, že dítě opět odmítá něco sníst. Mnoho rodičů přiznává, že si společné stolování přestali užívat a příprava jídla je pro ně spíše zdrojem frustrace než klidu.

Některé děti konzumují mnohem více, než je doporučené množství, zatímco jiné jedí výrazně méně. Přesto se obě skupiny dětí mohou vyvíjet zcela normálně a prospívat. Dětské stravovací preference se přirozeně mění s věkem a často jsou ovlivněny jejich aktivitou, zdravím nebo fází psychomotorického vývoje. Například při nemoci může dítě ztratit chuť k jídlu, což je normální reakce těla. Stejně tak v době, kdy si dítě začne více uvědomovat vlastní identitu a schopnost ovlivňovat svět kolem sebe, se mnohdy dostane do fáze vybíravého jedení. Avšak snaha vnutit dítěti jídlo za každou cenu může být prvním krokem k pozdějším obtížím ve stravování.

Na začátek je důležité si uvědomit, jak vlastně může „nejedlík“ vypadat. Nejedná se jen o dítě, které jí málo a neprospívá. Může to být dítě, které má problém se dotknout určitých jídel, považuje je za odpudivá na pohled nebo mu nevoní. Tento typ chování se může projevit i u dětí s nadváhou nebo obezitou, protože vybíravé děti často konzumují omezený okruh jídel. Pokud jsou tato „bezpečná“ jídla energeticky vydatná, mohou rychle přibírat na váze. Další skupinou jsou děti, které mají potíže se správným žvýkáním, což může vést k tomu, že jedí velmi pomalu nebo se rychle cítí syté, protože špatně rozkousané jídlo zasytí na delší dobu. Pak jsou tu děti, které trpí úzkostmi, nemají rády změny a jsou velmi citlivé. Úzkost může být spojena s jídlem samotným, s osobou, která dítěti při jídle pomáhá (často tato nepříjemná role připadá na maminky), nebo dokonce s místem, kde se jí. To může vést k tomu, že dítě odmítá vůbec přijít ke stolu a někdy je nutné ho k jídlu přimět s pomocí kompromisů, například zapnutím pohádky, anebo běhat se lžičkou za dítětem. Do této skupiny dále patří děti s různými zdravotními komplikacemi, jako jsou kombinovaná postižení, poruchy autistického spektra, vývojová dysfázie, hypersenzitivita, metabolická onemocnění nebo nutnost krmení sondou po náročných operacích či transplantacích, kdy se nedaří návrat k běžnému stravování. V poslední době také přibývá dětí s potravinovými intolerancemi, alergiemi a nespecifickými trávicími obtížemi.

Označení „vybíravý jedlík“ může být zavádějící, protože to zní, jako že si dítě volí být vybíravé. Tak to však není. A i když se může zdát, že jediný záměr vybíravého jedlíka je vytočit rodiče do nepříčetnosti, věřte, že děti ke svému chování opravdu mají důvod. I když se možná může zdát nepochopitelný.

Cílem této knihy je nabídnout vám, rodičům, podporu a konkrétní řešení. I když se možná cítíte osamoceně, věřte, že existují tisíce rodičů, kteří se potýkají se stejnými problémy. Hlavní je si uvědomit, že cesta ven existuje – i když může být dlouhá a vyžaduje vaši velkou trpělivost a odhodlání. Někdy je totiž nutné začít přehodnocením vlastních očekávání, která máte jak od dítěte, tak od sebe samých. Není totiž nutné, aby dítě jedlo všechno, co mu nabídnete. Je jen málo lidí, kteří jedí opravdu všechno! Důležité je najít rovnováhu mezi tím, aby dítě prospívalo, bylo schopné se kvalitně najíst, a tím, aby stolování bylo příjemnou součástí vašeho rodinného života.

Pamatujte, že i malé kroky správným směrem mají velký význam. S trpělivostí a postupnými změnami je možné dosáhnout pozitivních výsledků, které zlepší kvalitu života nejen vašemu dítěti, ale také vám a celé vaší rodině.

PROČ JÍDLO NENÍ VŽDY SAMOZŘEJMOSTÍ?

Jedení je dovednost, která má svůj specifický vývojový proces. Stejně jako mnoho jiných dovedností (chůze, mluvení, psaní), děti se učí ve svém vlastním tempu– zatímco jedno začne chodit vdeseti měsících, jiné se rozejde až vroce apůl. Obě tyto děti jsou však zdravé ajejich vývoj není ničím zvláštní. Vývoj dětí (tzv.psychomotorický vývoj) rozdělujeme do jednotlivých milníků, apokud je dítě vněkterém milníku abnormálně napřed, nebo naopak pozadu, je potřeba jej více kontrolovat. Ale tyto milníky jsou pouze orientační amají často velmi široký časový rozptyl. Dovednosti dítěte je tak potřeba vnímat vkontextu celkového vývoje adalších faktorů. Dítě, které bylo měsíc hospitalizované kvůli zlomenině, bude vněkterých dovednostech mírně opožděné. To ale neznamená, že je sjeho vývojem automaticky něco špatně.

Představte si situaci, kdy byste dítě, které se ještě ani neplazí, začali stavět na nohy anechávali ho opakovaně spadnout. Ato jen proto, že stejně staré dítě od sousedů již chodí. Nebo že vám vaše maminka řekla, že vy tou dobou jste už dávno chodili. Sdovedností jíst je to úplně stejné! Nezáleží na věku dítěte, ale na jeho dovednostech apřipravenosti.

JÍST JE PŘIROZENÉ AINSTINKTIVNÍ

Jedení je naučená dovednost, která není automatická jako třeba dýchání. Často se setkáváme smýty kolem jedení, které mohou vést ktomu, že chování vybíravých dětí se zdá být nepochopitelné. Můžete mít pocit, že jíst je jednoduché ainstinktivní, protože jíst jako lidé musíme, aže je to priorita lidského života. Lidské tělo má však ve skutečnosti poněkud odlišné priority.

Dýchání je pro tělo prioritou číslo jedna. Bez dostatečného okysličení je jídlo obtížné, protože při každém polknutí krátce uzavíráme dýchací cesty ahladina kyslíku se mírně sníží. Pokud si má tělo vybrat, jestli bude jíst, nebo dýchat, volba je jasná.

Zkuste si vzít svačinu avyšlápnout klidně jen mírný kopeček. Uvidíte, že po pár minutách už vám jídlo tak chutnat nebude anebude vás už ani bavit. Aco uděláte? Sníte pár soust na zahnání hladu azbytek si necháte na později. Přesně to, co dělají děti!

Teď si představte děti se sníženou koordinací dýchání apolykání (třeba jen zdůvodu silné rýmy) ajejich hodinové sezení ujídla. Posturální stabilita, tedy schopnost udržet hlavu atělo vůči gravitaci, je druhou prioritou těla. Až teprve na třetím místě je samotné jídlo.

Je pravda, že jedení je instinktivní pud, ale pouze během prvních měsíců života. Od narození do tří až čtyř měsíců věku máme soubor tzv.primitivních motorických reflexů, které nám pomáhají jíst, zatímco vmozku se vytvářejí dráhy pro dobrovolnou pohybovou kontrolu nad jídlem. Mezi pátým ašestým měsícem života tyto primitivní motorické reflexy vyhasínají azhruba od šestého měsíce věku se jedení stává naučenou dovedností, kterou dítě vykonává na základě vlastní vůle.

KDE JE TEDY PROBLÉM

Děti však musí být vjídle úspěšné. Pokud je pro ně jídlo acelý proces jedení nepříjemný, bolestivý, anebo pokud zažívají opakovaný neúspěch astím související frustraci, začne se jejich tělo učit tomu, že jídlo avšechny činnosti sjídlem spojené nejsou dobré. Apokud něco není pro dítě dobré, nebude to chtít dělat. Schopnost dělat věci proti své vůli je další zdovedností, kterou se učíme postupně svěkem. Ujídla tyto drobné neúspěchy pak mohou vypadat například tak, že:

•dítěti jídlo padá zruky nebo zpříboru,

•neumí se dobře trefit do pusy,

•při jídle se zašpiní (což se mu nelíbí),

•snaží se spolknout nedostatečně rozžvýkaná sousta, atak se ujídla často dáví,

•pohybuje čelistí, jako že žvýká, ale přitom jídlo vústech zůstává nerozžvýkané,

•bojí se zkoušet neznámá jídla,

•cítí se pod tlakem, aby jedlo.

Je důležité si uvědomit, že proces jedení je jedním znejsložitějších úkolů, které jako lidé provádíme každý den. Je to možná jediná činnost, která vyžaduje spolupráci všech orgánových systémů. Anavíc je nutné, aby všechny tyto systémy pracovaly správně. Je to také činnost, při níž je nezbytná vzájemná koordinace asprávné fungování všech našich osmi smyslových systémů. Pakliže tento složitý proces neprobíhá správně, krátkodobé idlouhodobé následky se mohou projevit právě vneschopnosti nebo neochotě jíst.

DIAGNÓZA: NEJEDLÍK

Ve světě se poruchy příjmu potravy udětí rozdělují na dvě diagnózy, ato podle Diagnostického astatistického manuálu mentálních poruch, včeském překladu Porucha příjmu potravy vraném dětství adětství, adále podle Mezinárodní klasifikace nemocí– Poruchy příjmu potravy vkojeneckém adětském věku. Oba názvy včeském překladu možná vypadají stejně, ale ostejné diagnózy se nejedná.

Porucha příjmu potravy vraném dětství adětství neboli selektivní porucha příjmu potravy je známější pod svým anglickým názvem Avoidant Restrictive Food Intake Disorder (ARFID). Jedná se oporuchu, při které dětí odmítají jídlo zdůvodu jejich nezájmu nebo úzkosti. Mohou také projevovat odpor vůči určitým senzorickým vlastnostem potravin, například barvě, chuti, teplotě nebo textuře. Další příčinou bývá strach zbolesti nebo nepohodlí při jídle, například obava zdušení.

Příznaky asymptomy ARFID

•Extrémní omezení příjmu určitých druhů nebo textur potravin se zhoršující se tendencí.

•Strach zdušení nebo zvracení.

•Nízká hmotnost nebo výrazný úbytek hmotnosti.

•Neschopnost dosáhnout věkově odpovídajících váhových či výškových příbytků.

•Nedostatek živin nebo malnutrice.

•Závislost na výživových sondách nebo nutričních doplňcích.

•Trávicí problémy, včetně zácpy, bolestí břicha aneustálých žaludečních obtíží.

•Letargie aomezení každodenních činností.

•Není přítomný strach zpřibírání na váze nebo narušení vnímání vlastního těla.

Pro rozvoj této poruchy jsou rizikovými faktory primární diagnózy, jako jsou poruchy autistického spektra (PAS), porucha pozornosti shyperaktivitou (ADHD), vývojová dysfázie (VD), intelektuální postižení nebo úzkostné poruchy

Poruchy příjmu potravy vkojeneckém adětském věku známe pod anglickým názvem Pediatric Feeding Disorder (PFD). Jedná se orelativně novou klinickou diagnózu, která se vyznačuje nedostatečným příjmem živin ústy dítěte. PFD je spojena se zdravotními, nutričními, dovednostními apsychosociálními dysfunkcemi. Tyto problémy mohou samostatně nebo ve vzájemné kombinaci zásadně ovlivnit schopnost dítěte přijímat potravu.

Příznaky asymptomy PFD

Zdravotní faktory

•Trávicí obtíže, například gastroezofageální reflux (GERD) nebo zácpa, které mohou způsobovat nepohodlí aodmítání jídla.

•Kardiovaskulární problémy, například vrozené srdeční vady, mohou snižovat energetickou kapacitu dítěte, což se může projevovat menším zájmem ojídlo nebo únavou při delším jedení.

•Dýchací obtíže, jako je astma nebo chronická rýma, mohou negativně ovlivnit příjem potravy, protože dítě má problémy sdýcháním během jídla, což ztěžuje proces polykání ažvýkání.

•Neuromuskulární problémy, například dyspraxie (porucha plánování pohybu) nebo hypotonie (snížené svalové napětí), mohou narušovat koordinaci asílu potřebnou kefektivnímu žvýkání apolykání.

Nutriční faktory

•Neprospívání nebo nadváha aobezita.

•Specifický nedostatek živin.

•Snížená rozmanitost stravy vedoucí komezenému příjmu jednoho nebo více druhů živin.

•Závislost na doplňkové výživě nebo doplňcích stravy.

Faktory dovedností

•Potřeba úpravy textur tekutin nebo potravin (například zahušťování, ředění, nebo mixování).

•Použití upravené polohy pro jedení.

•Použití speciálních strategií krmení.

Psychosociální faktory

•Vyhýbavé chování dítěte během krmení.

•Servírování nutričně nevhodné stravy dítěti.

•Narušení sociální vazby mezi dítětem apečující osobou.

Poruchy ARFID aPFD je problematické diagnostikovat, protože jejich příznaky se často překrývají amohou být mylně interpretovány. Zatímco ARFID se zaměřuje na psychologické asenzorické příčiny omezeného příjmu potravy, PFD zahrnuje široké spektrum zdravotních, výživových, motorických apsychosociálních faktorů. Tento překryv vede kčastým nesprávným diagnózám, kdy může být základní problém přehlédnut nebo špatně pochopen. Komplikace vdiagnostice následně ovlivňují způsob léčby– terapie zaměřená pouze na senzorické nebo behaviorální aspekty může selhat, jsou-li přehlédnuty zdravotní či motorické obtíže, anaopak.

Vybíravý jedlík aproblémový jedlík

Trochu jednoduší rozdělení vytvořila americká psycholožka Toomey, která kpopisu použila lidovější označení vybíravý jedlík a problémový jedlík. Jedná se spíše orozdělení na základě závažnosti než podle zdroje problémů, ikdyž vmnohém se toto rozdělení prolíná právě sdiagnózami ARFID aPFD.

Rozmanitost jídelníčku

Vybíravý jedlík má obvykle vrepertoáru alespoň 30 různých potravin. Problémový jedlík obvykle jí méně než 20 druhů potravin.

„Vyhoření“ na potravinách

Vybíravý jedlík obvykle odmítanou potravinu znovu zařadí zpět do jídelníčku. Problémový jedlík vyřazenou potravinu zřídkakdy znovu do jídelníčku přijme, ato ani po delší pauze, což vede kpostupnému zužování jídelníčku, který tak nakonec sestává zněkolika málo velmi specifických potravin.

Servírování nové potraviny

Vybíravý jedlík obecně dokáže tolerovat novou potravinu na talíři, ikdyž není ochotný potravinu ochutnat nebo jíst. Problémový jedlík vykazuje stresovou reakci vpodobě útěku, pláče nebo izlosti. Novou potravinu typicky netoleruje na talíři ani ve svém osobním prostoru.

Zástupci jednotlivých skupin potravin

Vybíravý jedlík jí typicky alespoň jednu potravinu zvětšiny skupin potravin, jako jsou přílohy, maso, mléčné výrobky, ovoce azelenina atd. Problémový jedlík odmítá skupiny celé bez jediného zástupce.

Zástupci jednotlivých skupin textur akonzistencí potravin

Vybíravý jedlík jí typicky alespoň jednu potravinu zvětšiny skupin textur akonzistencí (suché, křupavé, měkké, kombinované textury adalší). Problémový jedlík odmítá skupiny celé bez jediného zástupce.

Rodinné stolování aspolečné jídlo

Vybíravý jedlík často jí během jídla jiné potraviny než zbytek rodiny, ale obvykle jí srodinou. Problémový jedlík téměř vždy jí jiné potraviny než zbytek rodiny ačasto ani nejí srodinou (jí vjiný čas nebo sám na jiném místě).

Označování dítěte jako problémového jedlíka

Vybíravý jedlík je někdy během preventivních prohlídek rodiči označován jako vybíravý ajeho stravování je předmětem konverzace. Obtíže trvají obvykle méně než dva roky. Problémový jedlík je rodiči nepřetržitě označován jako vybíravý ajeho obtíže sjedením jsou pravidelným tématem konverzace při preventivních prohlídkách. Problémy trvají většinou déle než dva roky.

Samotná diagnóza je bezpochyby klíčovým krokem na cestě kpochopení problémů anastavení efektivního léčebného plánu. Avšak ještě větší výzvou často bývá samotný proces, jak se kdiagnóze vůbec dostat. Ten vyžaduje komplexní pohled na dítě, spolupráci odborníků zrůzných oborů, což se však včeských podmínkách stále jeví jako problematické.

PROCES DIAGNOSTIKY

Diagnostický proces poruch příjmu potravy může být pro rodiče, dítě, ale izdravotní aterapeutický tým náročným procesem.

Pokud mají rodiče obavy ostravovací dovednosti aprospívání dítěte, většinou se obracejí na svého praktického lékaře pro děti adorost, který se vtakové situaci stává prvním záchytným bodem. Praktický lékař sleduje vývoj prospívání dítěte včase amůže zhodnotit případný dopad obtíží se stravováním na zdraví dítěte. Poté může nabídnout konkrétní doporučení anebo dítě odeslat ke specializovanému vystření.

Vrámci tohoto diagnostického „kolečka“ se mnohdy zapojí více odborníků, jako je:

•Klinický logoped, který zhodnotí dovednosti spojené se zpracováním soust apolykáním.

•Nutriční terapeut, který posoudí aktuální jídelníček adoporučí vhodné úpravy ke zlepšení nutriční hodnoty nebo zvýšení rozmanitosti stravy.

•Psycholog, který pomáhá identifikovat ařešit psychologické faktory, například strach spojený sjídlem, úzkost nebo další aspekty chování ovlivňující příjem potravy.

•Ergoterapeut, který se zabývá hodnocením apodporou senzorického zpracování, motorických dovedností spojených skrmením anastavením vhodného prostředí kjídlu.

•Fyzioterapeut, který může posoudit držení těla, stabilitu asvalovou funkci, jež ovlivňují schopnost dítěte sedět akoordinovaně přijímat potravu.

•Otorinolaryngolog (ORL) lékař, který může posoudit stav dýchacích cest, polykacího reflexu apřípadné anatomické či funkční překážky ovlivňující příjem potravy.

•Gastroenterolog, který se zaměřuje na vyšetření ařešení problémů spojených strávicím systémem, například rexluf, zácpu nebo jiné gastrointestinální obtíže.

•Alergolog, který může posoudit možné potravinové alergie nebo intolerance, jež by mohly ovlivňovat příjem potravy.

•Endokrinolog, který je nápomocen vpřípadě, že existuje podezření na hormonální nerovnováhu (např. problémy se štítnou žlázou nebo růstovým hormonem), jež by mohla ovlivnit chuť kjídlu, metabolismus nebo růst.

•Neurolog, který může posoudit neurologické faktory, například nervovou koordinaci, svalové napětí, případné neurologické poruchy nebo poškození ovlivňující schopnost přijímat potravu.

Každý ztěchto odborníků má specifické znalosti amůže se pokusit přispět ke zlepšení situace. Nicméně ve většině případů návštěvy těchto specialistů nevedou kjednoznačnému zjištění příčiny problémů, respektive daný specialista může pomoci vjedné zoblastí, ale na celkovou situaci to snejvětší pravděpodobností nebude mít významný dopad.

Pokud se vám podaří odhalit potravinovou intoleranci na potravinu vjídelníčku vašeho dítěte, její vyřazení bude mít samozřejmě pozitivní vliv na zdravotní stav, ale již vytvořená averze anedůvěra vůči novým potravinám pak může přetrvávat. Tím pádem nedojde ke zlepšení příjmu potravy jako takového.

Většina odborníků se soustředí na svůj obor ačasto poskytuje rady vycházející zjejich zkušeností, které mohou být sice relevantní, ale také příliš obecné. Navíc odborníci často nemají možnost situaci konzultovat mezi sebou adojít ke společným závěrům, které by byly vtakovém případě nejhodnotnější.

Tato situace mnohdy vede ktomu, že je péče roztříštěná arady se různí. Rodiče se mohou snažit implementovat doporučení, ale kvůli neinformovanosti často přistupují kzavádění změn příliš rychle, nebo mění více věcí najednou. Často se také snaží budovat nové dovednosti na nevhodných základech, což vede kprohloubení stávajících, nebo dokonce vytváření dalších obtíží sjídlem. Apřestože se tedy snaží řídit podle rad odborníků, skutečné příčiny zdroje problému zůstávají neodhaleny. To může vést ktomu, že se zvyšuje úzkost jak udítěte, tak urodičů, kteří cítí, že jejich snaha nevede ke zlepšení.

Diagnostické metody lze rozdělit na neinvazivní ainvazivní podle toho, zda zahrnují narušení tělesných tkání či vstup do těla. Je nutné zdůraznit, že invazivní vyšetření by měla být prováděna pouze vpřípadě selhání metod neinvazivních. Mezi nejčastější diagnostické metody patří:

Neinvazivní metody

•Analýza stravovacích návyků– Získávání údajů zlékařských zpráv, rozhovorů spečujícími osobami apozorováním vpřirozeném domácím prostředí dítěte.

•Klinické vyšetření polykání– Posouzení schopnosti polykat pomocí pozorování atestování různých textur jídla atekutin.

•Ultrazvuk– Vyšetření břicha nebo svalů kpolykání.

Invazivní metody

•Krevní obraz– Posouzení celkového nutričního stavu dítěte aidentifikace případných nedostatků, například železa, vitamínu B12, kyseliny listové nebo dalších klíčových živin.

•FEES (Fiberoptická endoskopická evaluace polykání)– Vyšetření tenkým endoskopem zavedeným nosem kposouzení funkcí polykání.

•Videofluoroskopie– Rentgenové vyšetření polykacího procesu svyužitím kontrastní látky.

•Gastroskopie– Vyšetření horní části trávicího traktu pomocí endoskopu.

•Manometrie jícnu– Vyšetření svalového tlaku apohybu vjícnu při polykání.

•pH-metrie jícnu– Měření kyselosti vjícnu, které může indikovat refluxní chorobu.

Některé zdravotní problémy bývají pouze přechodné aodezní samy, aniž by vyžadovaly lékařský zásah. Vtakovém případě je nutné vyčkat asledovat, jak se situace vyvíjí. Navíc některé lékařské zásahy, vyšetření nebo hospitalizace (ato idiagnostické) bývají být pro dítě stresující acelkovou situaci sjedením tak ještě zhoršují. Stres pramenící ztěchto intervencí může narušit nejen psychický stav dítěte, ale také jeho chuť kjídlu aschopnost přijímat potravu. Proto je potřeba pečlivě zvážit závažnost situace, než se přistoupí kinvazivním vyšetřením. Vmnoha případech je možné nejprve zavést režimová opatření ibez formálního potvrzení onemocnění. Pozorné sledování pak může poskytnout cenné informace vpřípadě, že příznaky vreakci na tato opatření ustoupí. Tento přístup umožňuje šetrnější řešení než často invazivní medicínské zásahy, které situaci často ještě zhorší. Apokud se stav vzávislosti na opatření nezlepší, nebo dokonce dojde kjeho zhoršení, je vhodné na základě toho postupovat dále právě ve spolupráci slékařem.

Diagnostický proces uporuch příjmu potravy by měl být pečlivý akomplexní, se zaměřením na jednotlivé aspekty problému asohledem na potřeby konkrétního dítěte ijeho rodiny. Přestože se možná některé oblasti, jako nutriční stránka nebo dovednosti, mohou zdát důležitější, budeme-li se tunelovitě soustředit jen na tyto oblasti, téměř sjistotou nám uniknou důležité aspekty vdalších oblastech.

Vsoučasné době bohužel neexistuje jasně definovaný diagnostický postup ani jednotný léčebný plán pro děti sporuchami příjmu potravy vpředpubertálním věku. Tato nejednotnost často vede knejistotě jak na straně zdravotníků aterapeutů, tak na straně rodičů. Rodiče se často cítí ztraceni, protože nenacházejí odpovědi, aobracejí se na různé specialisty nebo hledají pomoc na sociálních sítích ainternetových fórech. Apřestože sdílení zkušeností může být povzbuzující, skýtá iriziko zavádějících rad. Každé dítě je totiž jedinečné ařešení, které fungovalo ujednoho dítěte, může být pro jiné spíše škodlivé.

RODIČ JAKO DETEKTIV PROBLÉMOVÝCH OBLASTÍ

Vzhledem knekonzistentnosti péče je pro rodiče důležité poznat základní oblasti, které je potřeba podrobněji prozkoumat apochopit. Na základě těchto poznatků mohou rodiče efektivněji nastavit proces řešení problémů, ikdyž by ideálně měl tuto roli zastávat speciálně vyškolený terapeut. Bohužel, tento typ odborné podpory není vždy dostupný, aproto tuto roli někdy musí převzít rodiče sami.

Tato role vyžaduje pečlivé pozorování chování dítěte během jídla aschopnost propojit jednotlivé projevy smožnými příčinami. Rodiče by měli vnímat nejen to, co dítě jí, ale také za jakých okolností, jak na jídlo reaguje aco konkrétně spouští odmítání potravy. Například dítě, které trápí potíže spolykáním, většinou preferuje hladší textury, zatímco dítě, které se často cítí pod tlakem, může projevovat odpor ke společnému stolování. Díky těmto pozorováním mohou rodiče odhalit vzorce chování, které jim pomohou lépe pochopit potřeby dítěte azacílit případnou odbornou pomoc přesně tam, kde je nejvíce potřeba.

Pro zjednodušení lze zdroje odmítání nebo neúspěchu při jídle rozdělit do pěti základních oblastí:

•Zdravotní faktory: nejedná se pouze ozákladní diagnózu, pokud dítě nějakou má. Patří sem irůzné zdroje bolesti (např. bolest zubů, bolest vkrku ibolest břicha), respirační onemocnění, které jedení ztěžuje, potravinové alergie azácpa. Do této kategorie spadá také medikace ajejí vedlejší účinky.

•Dovednosti: Pro úspěšné akvalitní jedení je nezbytné, aby dítě mělo vyvinuté určité pohybové dovednosti. Do této kategorie patří posturální stabilita, tedy schopnost udržet stabilní polohu těla během jídla, dále jemná motorika, která umožňuje manipulaci sjídlem, aorální motorika, která je klíčová pro správné žvýkání apolykání. Důležité je také senzorické zpracování, protože děti mohou reagovat odlišně na různé textury, chutě nebo zvuky spojené sjídlem.

•Psychologické faktory: Psychologické aspekty hrají velkou roli vtom, jak dítě irodiče kjídlu přistupují. Úzkost, frustrace či vztek mohou udětí vyvolat odpor kjídlu. Tyto pocity mohou vznikat na základě nepříjemných zkušeností sjídlem, ale také vlivem tlaku ze strany rodičů.

•Nutriční aspekty: Při hodnocení jak prospívání, tak imotivace jíst je třeba se zaměřit nejen na dostatečný energetický příjem, ale také na rovnováhu mezi jednotlivými živinami. Důležité je vytvořit jídelníček, který odpovídá preferencím dítěte azároveň zohledňuje jeho dovednosti.