Čistota

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Ondřej Chlubna

Čistota – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Čistota

Copyright © Ondřej Chlubna, 2025

Design © Zuzana Bürger, 2025

ISBN tištěné verze 978-80-7691-733-0

ISBN e-knihy 978-80-7691-834-4 (1. zveřejnění, 2025) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-7691-840-5 (1. zveřejnění, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7691-841-2 (1. zveřejnění, 2025) (mobi)

Představte si člověka zcela posedlého touhou žít co nejčistší možný duševní život.

Člověka zchytralého, přesto skeptického. Takového mudrce, který přespříliš odmítá veškeré předchozí učení.

Člověka sobeckého a posedlého sebou samým. Přesto nikoli zlého, nikoli lstivého a nikoli nenápomocného.

Ten druh člověka, co čte Nietzscheho, Pessou, Gellnera a Sartra. Čte ovšem výhradně jen Nietzscheho, Pessou, Gellnera, Sartra a jiné zatracené duše.

Nevěří nikomu. Stal se ničím.

A ve své nicotě, ve které hledá očištění od všech akcidentů světa, si žije svým životem.

A teď si představte to nejhorší – že začne věřit sobě a svým konstruktům.

Toto je jeho volba. Toto je jeho honba za čistotou. Čistotou duše, jež začíná odstraněním akcidentů a přijetím nutného.

Toto dílko není o teorii, kterou si tento člověk vykonstruoval. Ale o tom, jak se s ní vypořádává.

Toto jsou nejniternější poznámky, pochybení a rozjímání moderního Spinozy. Zde je napsáno to, co si Spinoza nikdy nepřiznal.

Varování

Postava autora knihy je zcela smyšlená. Názory autora nemají nikdy být brány bez rozmyslu a postava autora by rozhodně neměla být inspirativním příkladem.

Kniha v žádném případě nepodporuje násilí. Veškeré násilné prvky autora, vybízení k boji a možné prvky disrespektu, mají sloužit především jako kritika této postavy.

V mnoha kapitolách se objevují pasáže, kdy autor zanedbává své emoce, kdy se zamilovává do vlastního trápení, či kdy jeho myšlenky nenápadně přechází v misogynii. Tyto prvky slouží jako kritika této postavy a jejích nedostatků.

Postava autora je smyšlená a má provokativní účely. Má sloužit jako vzor člověka, který se vydal na unikátní životní cestu s unikátními riziky. Nikoli jako vzor.

TLDR:

Kniha je zcela fiktivní.

Kniha je provokativní; nikoli preskriptivní.

ČÁST I.

Kapitola Az

Odjezd do rajských zahrad

Existuje pouze jeden skutečně závažný filozofický problém: a tím je život. Posouzení, jak žíti život tak, aby byl žit a aby byl zároveň hoden žití, se rovná odpovědi na základní otázku filozofie. Tuto otázku lze zhustit do pouhých tří slov: Pro co žiješ?

Jaký je tvůj důvod k žití?

Člověk se ovšem nechce spokojit jen s důvodem k žití. Najít si důvod k žití je jednoduché. Stačí přijmout a začít uctívat jakýkoliv princip, na který člověk narazí, bezmezně se s ním ztotožnit a přijmout jeho cíle za své. Takto může člověk snadno žíti život pro jakoukoli jinou osobu, společnost, nahodilý princip, libovolný afekt či nějakého bůžka, na kterého při své životní cestě narazí.

Toto však filozofii nestačí. Akcidenty jsou pro ni moc akcidentální. Životní cesta je pro ni příliš subjektivní. Proto hledá univerzálnost – abstraktnost největší úrovně. Nehledá pouze důvod, proč žít, ale hledá, jaký by měl být důvod proč žít?

Hledá důvod, proč žíti. Ale čistý důvod, proč žíti, nikoliv akcident. Ale důvod tak jistý, jakože vepsané úhly trojúhelníka v rovině mají 180°. A když takový důvod neexistuje, tak hledá filozofie alespoň nějaký způsob žití, co nejčistší, který se mu co nejvíce bude blížit.

Tato kniha naštěstí není filozofií. Jsou to jen texty na téma této největší filozofické otázky…

[Z deníku autorova.]

Narazil jsem jednou v Amsterdamu na jednoho námořníka. Andy de Bruijn mu říkali. Andy mě pozval na skleničku, jelikož zrovna slavil. Tak jsem k němu přistoupil, položil ruce na barovou desku, popřál mu hodně štěstí, slíbil, že další drink je na mne a poslechl jsem si jeho příběh.

Slavil, jelikož zrovna začíná nový život. Skončil s plavbou z jednoho místa na druhé. Vlastně s takovou plavbou skončil už před nějakou dobou. Poslední roky jen seděl v Amsterdamu. Dnes ale sedět přestává. Máchal ve vzduchu totiž palubním lístkem, který ho měl dopravit až do Rajských zahrad.

Proto se také radoval přes celý podnik a zval koho mohl, aby si s ním dal skleničku. „Na rozloučenou!“ říkal. Je kupodivu, že většina štamgastů se na jeho nabídky zlákat nenechala. Možná jsou Holanďané až příliš klidní samotářští lidé, než aby se k něčemu podobnému nechali vyburcovat.

Tak slavil jsem s ním. Jeho nadšení se na mě přímo nahrnulo a zmocnilo se mě také. Už bude odjíždět. Vše hrozné nechá tady a všechno dobré vezme s sebou.

Zeptal jsem se jej, kde jsou ty Rajské zahrady, jelikož jsem o ničem podobném ještě neslyšel. On mě jen ujistil, že jsou a že je tam moc hezky. Už jsem se začínal obávat, že tento milý příběh bude mít depresivní zvrat a Andy prohlásí, že Rajské zahrady jsou posmrtné zahrady v nebi. Nic takového naštěstí Andy neudělal. Vytáhl pohlednici a ukázal mi osadu, někde v Jižní Americe, do které se měl přestěhovat. Ta pohlednice byla poněkud starší, ale člověk i tak mohl poznat, co se na ní nachází. Rajské zahrady hodné tohoto jména. Skutečný ráj na zemi.

Andy mi začal popisovat její detaily. Jeden kostel, pět barů, jeden přístav, pět nevěstinců, kubánský tabák, chilský rum a příroda hnedka za humny. Skutečně, Rajské zahrady zněly jako skutečný ráj.

Andy se dal do tance. Pozval na taneční parket nějakou turistku a protančili spolu celou píseň. Očividně tato dívčina čekala na pusu, ale Andy ji odmítl. Ptal jsem se ho proč? Třeba pěkně po nizozemsku kotví u jiných břehů. Odpověděl, že on kotví jen u své milované ženušky, která ho již čeká v Rajských zahradách. Jela napřed převzít jejich panství, takže teď už jen zbývá, aby se za ní dostavil i Andy, jakožto pán domu.

V životě jsem snad neviděl člověka tak šťastného. V dřívější fázi večera mi říkal Andy i několik svých historek z dalekých dobrodružných plaveb a mohu vám říci, že život námořníka je krutý. Andy si plně zaslouží tuto cestu i svůj šťastný konec. Pověděl mi, že toto bude jeho poslední cesta na moři a poté už nikdy na žádnou loď nevstoupí. Poté už nikdy nebude pracovat. Poté bude jen užívat.

Zbývá jedna cesta přes oceán a už bude v Rajských zahradách.

Při finální průpovědi jména Rajské zahrady zvedl svůj lístek entuziasticky vysoko do vzduchu. Zbytek lokálu jeho nadšení nesdílel.

Podíval jsem se na jeho lístek. Připadal mi nějaký zašedlý. Požádal jsem jej, jestli bych se na tento lístek nemohl podívat.

Lístek byl opravdu časem zašedlý. Měl zažloutlé rohy a byl mnohokráte přehnutý a rozložený, místy dokonce natržený. Pozorně jsem si jej přečetl.

Byl to lístek od Andyho bývalé společnosti. Dárek k odchodu. Lístek mu zaručoval jednu bezplatnou plavbu. Andy si jako destinaci vybral právě Rajské zahrady. Lístek byl ovšem vystaven již před více než dvaceti lety. Dvacet let se jen válel v jeho kapse. Neměl datum konce platnosti. Lístek ale nikdy nebyl uplatněn.

Nevěděl jsem, co si mám myslit. Zeptal jsem se na to tedy Andyho.

„Zítra odjíždím do Rajských zahrad. Ani nevíš, jak moc už se těším, člověče. Zítra odjíždím. Už dvacet let zítra odjíždím.

Víš, jak je to krásné? Vědět, že zítra odjedeš. Že tady necháš všechno špatné a jdeš za vším dobrým. Je to překrásný pocit.

Nechci o ten pocit přijít. Nechci o ten pocit přijít už dvacet let. Nechci přijít o to očekávání. Proto zítra odjíždím už dvacet let. A proto za dvacet let, pokud ještě budu dejchat, budu stále ještě zítra odjíždět.

Zastav se, jakmile budeš mít cestu kolem. Pozvu tě na skleničku. Budu totiž zrovna slavit, že zítra odjíždím do Rajských zahrad.“

Hospoda jeho entuziasmus nesdílela.

V tvrdých dnech si říkej: dnešek už nějak přežiju, ať už je jakkoli hrozný. Toto udělej každý den a máš prožitý celý život.

Induktivní metoda prožití života – hrozný dnešek ještě prožij pro zítřek a to samé si řekni zítra.

Život hrozný, ale prožitý.

Kapitola By

Inverzní Schrödingerova kočka

Po svém setkání s Andym de Bruijn se mi otevřela okna k věcem lidským a viděl jsem veškerý ten oceán marnosti, který může snaha žít život čistě v lidech zanechat.

Jejich systémy jsou akcidentální. Jsou založeny na víře a pochybných logikách. Jejich systémy jsou marné.

Večer s Andym byl neskutečně zajímavý a já jsem si jej velmi užil. Ale ukázal mi, čemu všemu lidé dovedou věřit, jen aby věřili v něco, co jim dodává životní pozitivum. Jejich dobro není dobrem.

Je potřeba se bránit. Je potřeba se nenakazit.

[Z deníku autorova.]

Postavím si život. Stěnu vedle stěny je postavím vedle sebe do pravých úhlů, dokud si nevytvořím krabici svého života. Jako bych byl Schrödingerova kočka, budu si sedět ve své krabici, bez jediné starosti o to, co se děje venku.

Postavím si život. Ze své píle vystavím své stěny, ohromnou strukturu, jež přežije i ty nejsilnější hurikány, jejichž větry by mohly o tyto stěny bušit. Toto obydlí nestavím proto, abych se zavřel před světem. Stavím ho, abych zavřel od sebe svět. Já si budu budovat své obydlí bez starosti o to, co se děje venku.

Jako inverzní Schrödingerova kočka budu sedět ve svých vystavěných stěnách a hovět si v sobě samotném. Jako Epikúros, který si za hranicemi své zahrady sedí sám v zapomnění na ctnosti, o kterých psal, jen v uzavřené asvětové blaženosti.

Postavím si život a uvnitř svého života si budu žít, jak jen nejlépe dokážu. Na stěny si vylepím plakáty, do rohu umístím konvici, abych si mohl dát kávu. Nad postel si umístím oprátku, abych si každý den mohl říct „dneska ještě ne“. Do knihovny umístím prázdnou polici, aby mé znalosti mohly přibývat. Na stůl si vezmu hromadu prázdných bloků, abych mohl tuto esej dokončit. Do skříňky dám gin a do lednice mnohaleté zásoby. Na noční stolek dám prášky, abych mohl usnout. Přidám zrcadlo, abych viděl alespoň nějaký obličej. Možná i plastovou pannu, aby mi nebylo smutno. V mém postaveném životě mi nebude dobře, ale s trochou štěstí mi po vybudování nového života bude alespoň blaženě.

Jako inverzní Schrödingerova kočka budu sedět ve svých vystavěných stěnách a hovět si v sobě samotném. Jako Epikúros, který si za hranicemi své zahrady sedí sám, v zapomnění na ctnosti, o kterých psal, jen v uzavřené asvětové blaženosti. Svět bude ode mne vzdálen neprůhlednou zdí a já nebudu vědět, co se v něm děje.

Tentokráte nebude svět debatovat o tom, zda žije kočka. Ale kočka by mohla debatovat o tom, zda žije svět.

Kočka ale o tom debatovat ani nemusí. Kočce na tom, zda ještě žije svět, vlastně zas tak moc nesejde.

Postavím si život. V něm objevím čistotu. A v něm si sám dožiju.

Mňau.

Kapitola Cx

Rakev bez počitků

Stavět. Každý by chtěl stavět. Ale mně je „každý“ jedno. Zavřu se tady. Postavím se tady. Odloučím venek.

Venek ale nelze odloučit. Je stále tady. Je stále v hlavě. Je ho nutno dát pryč. Je ho nutno očistit.

Chce to čistotu. Čistou čistotu. Očištění od všeho venku.

Chci tvořit čistě, ale má hlava je znečištěna.

První krok je očištění. I kdyby. I kdyby snad po očištění nemělo zbýt nic.

V nicotě se přeci nemusí žít pouze nicotně. Snad lze i v nicotě žít, tak nějak… spokojeně.

[Ze zápisků autorova. Zápisky obsahují mnoho poznámek, revizí a vyškrtaných částí.]

To jsem takhle jednou seděl veprostřed vlažné noci v osamělém baru kdesi na hraně města. Nálada začala upadat. Venku již byla tma, že i černá náplň tiskárny byla proti ní jasná. Lidé uvnitř byli již tak unavení, že i místní vypnutý jukebox vydával více zvuku. Navíc byli místní štamgasti tak zpití, že i robot zažívá více emocí než oni v této fázi noci. Jen má mysl, posílena tímto nicotným stavem, se počala vydávat do zbytečných a neprobádaných končin labyrintu lidské mysli.

Vyhledal jsem dalšího hosta, jenž v tomto podniku osaměle seděl. Přisedl jsem a zeptal jsem se jej:

„Skutečně čistá mysl by byla spokojena i v rakvi bez počitků, nemyslíte?“

Nestačil jsem ani pozorovat reakci v jeho obličeji (ostatně mě jeho reakce zas tak moc nezajímala) a pokračoval jsem:

„Skutečně čistý člověk, ten, který žije život bez jakékoliv špíny na mysli, by jistě objevil, jak být spokojený za veškerých možných okolností. Je ovšem možné, že by se mu děla taková zvěrstva, že by svůj život nazval jako něco negativního – jako například dlouhé mučení – v tomto případě by spokojenost nebyla možná a život by byl i pro čistého člověka negativní. Přesto, pokud čistý člověk nalezne původ spokojenosti, pak by ji mělo jít aplikovat za všech situací běžného života. Vezměme v potaz předpoklad, že okolnosti běžného života jsou něco pozitivního. Řekněme tedy, že v běžné životní situaci člověka je více pozitivních okolností než těch negativních. Co ale v případě, kdy jsou okolnosti života zcela neutrální? Co když zavřeme člověka do rakve bez počitků? Intuitivně se domnívám, že i v tomto případě bude čistý člověk spokojen, ale nedokáži si ještě toto přesvědčení odůvodnit, a proto s vámi mluvím.“

Host se hluboce napil ze svého džbánu. Nejspíše cítil, že to bude potřebovat.

„Jelikož cítím tvou nedočkavost, cizinče, nemusíš se bát, hned ti odpovím. Rakev bez počitků by měla být dokonalou simulací nicoty prostředí.