Předmluva

Tento turistický průvodce představuje celkem 52 pěších tras v národních parcích Jotunheimen, Rondane a Dovre, jakož i na náhorní plošině Dovrefjell v národním parku Dovrefjell-Sunndalsfjella. Tato horská oblast na rozhraní regionů Østlandet, Vestlandet, Sørlandet a Trøndelag tvoří jakousi pomyslnou střechu Skandinávie a v širším smyslu je součástí severojižně probíhajícího subkontinentálního pásma Skandinávského pohoří. Známý Galdhøpiggen v pohoří Jotunheimen, takzvaném „Domově obrů“, je se svými 2469 m n. m. nejvyšším vrcholem severní Evropy. Hned deset dvoutisícovek se nachází také v sousedním pohoří Rondane, které bylo pro své mimořádné přírodní krásy vyhlášeno národním parkem již v roce 1962. Na severní straně přecházejí hory Rondane do oblasti národního parku Dovre a pohoří Dovrefjell, jehož nejvýraznějším masivem je Snøhetta s nápadnými podvrcholovými ledovci. Tento dominantní vrchol byl dlouho považován za nejvyšší v celém Norsku a změnilo se to teprve po přesných geodetických měřeních v 19. století.

Vytříbenou uměleckou oslavou pohoří Rondane a Dovrefjell je báseň Aasmunda Vinjeho z 19. století, posléze působivě lyricky zhudebněná skladatelem Edvardem Griegem. Národní horský motiv se přitom objevuje i v textu norské ústavy z roku 1814: „… vždy jednotni a svorni, dokud Dovre tady stojí.“ Hory Dovrefjellu, Jotunheimenu a Rondane se tak během 19. století stávají nejen významnými symboly norského národního uvědomění, ale začínají je objevovat rovněž přírodovědci a cestovatelé, přitahovaní svéráznou, drsnou krásou mohutných skalnatých hor, ledovcových kotlů a jezer, pestrou alpinskou květenou, lesy s hustým podrostem bělavých lišejníků, rozmanitými druhy zvířat a ptactva, jakož i rozlehlými náhorními plošinami s dalekými výhledy a malebnými údolími s úrodnými pastvinami, kudy táhnou stáda divokých sobů.

V tomto průvodci najdete bohatý výběr těch nejzajímavějších pěších tras, vedoucích po značených cestách a stezkách atraktivní vysokohorskou krajinou, na chaty i k vyhlídkovým bodům. Na své si tu přijde opravdu každý, ať už víceméně sváteční výletník, nebo zkušený turista. Některé náročnější trasy vedou i skutečnou skandinávskou divočinou, kde je i přes solidní značení rozhodně nutný alespoň základní smysl pro orientaci.

Užívejte si v této nádherné, drsné přírodě každý krok, ale myslete zároveň i na její ochranu. Při poznávání norských hor Vám přejeme dobré počasí a mnoho nezapomenutelných zážitků. Vaše podněty a upozornění nás vždy potěší.

Engstingen, jaro 2023, Andrea a Tobias Kostialovi

Delta řeky Leirungsåe a jezero Gjende

Přehledová mapa

NEJLEPŠÍ TRASY

Store Soleibotntinden

Snad nikde jinde v okolí vás už od samého začátku výstupu na vrchol nebudou čekat tak nádherné panoramatické výhledy jako právě zde, cestou na štít Soleibotntinden ve skupině Hurrungane (trasa 1, 6.45 h).

Galdhøpiggen

Tento nejvyšší vrchol Skandinávie, obklopený ledovci, bývá pro mnohé turisty doslova poutním místem, a proto se rozhodně vyplatí si na výlet přivstat. Vyrazíte-li už kolem třetí ráno, máte zaručen božský klid (trasa 10, 8.45 h).

Glittertinden

„Třpytivá hradba“ druhé nejvyšší hory severní Evropy (kdysi byla dokonce pokládána za vůbec nejvyšší) je pokryta charakteristickou ledovcovou čapkou (trasa 11, 3 dny, etapy: 2.00 h, 13.15 h a 2.00 h).

Besseggen

Patrně nejznámějším skalnatým hřebenem norských hor vede klasická dvoudenní trasa s fascinujícími výhledy na okolní jezera, vrcholy a ledovce. Právě zde se ideálně snoubí mnohotvárné přírodní krásy pohoří Jotunheimen (trasa 16, 2 dny, etapy: 7.45 h a 3.30 h).

Skjenegge

Působivě rozlehlá náhorní plošina s četnými skalami, vřesovišti a především nádhernými dalekými výhledy na okolní vrcholy a ledovce, jež inspirovaly význačného norského básníka Aasmunda Vinjeho k sepsání poémy Jøtunheim (Domov obrů), která záhy dala název celému pohoří. Hudebník Edvard Grieg zase pod vlivem zdejší úchvatné přírody zkomponoval skladbu Vzpomínky z cest pláněmi a fjordy (trasa 26, 3.45 h).

Kampen – Peer Gynt-hytta

Téměř po celé trase náhorní plošinou k chatě Peer Gynt-hytta se kolem otevírají překrásné výhledy na téměř všechny hlavní vrcholy pohoří Rondane, jakož i na jezero Furusjøen a divoce romantickou roklinu Imbertglupen. Ideální lehká trasa pro aklimatizaci v Rondane (trasa  34, 2.10 h).

Rondslottet

Z nejvyššího vrcholu pohoří Rondane se naskýtá jedinečný kruhový výhled, zejména do kaňonovitého údolí Langglupdalen a na bělostně zářící vrchol Snøhetta. Za výstup rozhodně stojí také vyhlídkový vrchol Vinjeronden (trasa 38, 9.00 h).

Høgronden

Tato dominantní hora, ležící v severní části národního parku Rondane, představuje výzvu a obvykle také nezapomenutelný zážitek pro každého, kdo navštíví impozantní ledovcové údolí Dørålseter (trasa 40, 9.15 h).

Fokstumyra

Nejproslulejším norským náhorním rašeliništěm, hostícím mnohé vzácné druhy orchidejí, prochází atraktivní dřevěný chodník s krásnými výhledy do okolního horského světa Dovrefjellu (trasa 48, 2.10 h).

Viewpoint Snøhetta

Moderně řešená krytá vyhlídka Viewpoint Snøhetta na náhorní pláni Tverrfjellet patří v celé oblasti Jotunheimen–Rondane k nejnavštěvovanějším turistickým cílům (dalším je například Besseggen). Zvláště s pomocí dalekohledu tu lze v širé krajině pozorovat stáda divokých sobů a pižmoňů severních (trasa 50, 1.35 h).

Snøhetta

Snøhetta je nejvyšší horou Skandinávie ležící mimo pohoří Jotunheimen. Hlavní vrchol s typickou sněhově-ledovcovou „kapucí“ na reliéfní kulminaci horského masivu Dovrefjell je relativně rychle a snadno dostupný a představuje velice vděčný vyhlídkový cíl. Do autobusu („Skyttelbus“), směřujícího do výchozího bodu Snøheim, je vhodné nastoupit co nejdříve, pokud nechcete celou cestu stát v tlačenici mezi sedadly. Zejména za pěkných letních dnů sem jezdí turistů opravdu hodně (trasa 51, 5.40 h).

Turistika v norsku

Náročnost

Většina zde popisovaných tras v národních parcích Jotunheimen, Rondane, Dovre a Dovrefjell-Sunndalsfjella je středně náročná až těžká. Trasy vedou po pěšinách, stezkách a přírodních chodnících – střídavě plošším nebo strmějším horským terénem, kamenitými či skalnatými pasážemi, někdy lesním porostem, případně i rašeliništi, často však nad horní hranicí lesa a přes rozlehlá suťoviště s velkými kamennými bloky, kde už může být občas nutné jistit se rukama. Na vyloženě exponované lezecké pasáže, uměle zajištěné ocelovými lany nebo řetězy, případně i kramlemi či umělými stupy, ovšem narazíme jen zřídka. Pro norské hory je specifické, že terén tu bývá ještě i dlouho během kalendářního léta pokryt sněhem. Prakticky všechny pěší trasy vyžadují jistou chůzi a aspoň průměrnou fyzickou kondici, jakož i základní smysl pro orientaci v terénu a vývoj počasí.

Náročnost jednotlivých tras je barevně vyznačena v jejich záhlaví následujícím způsobem:

Univerzální značení červenými písmeny „T“ spatříte v Norsku skoro všude

Značení náročnosti tras v Norsku

Kromě základního značení červeným „T“ Norského turistického spolku DNT se v místním systému směrových ukazatelů (především na rozcestích) objevují podle náročnosti té které trasy – mimo jiné s ohledem na její celkovou délku a převýšení – čtyři různé barvy:

Zelená – lehké cesty (enkelt) vhodné pro začátečníky se stoupáním maximálně 300 výškových metrů.

Modrá – středně náročné trasy (middels) se stoupáním do 600 výškových metrů.

Červená – náročnější trasy (krevende) se stoupáním až 1000 výškových metrů. Vhodné pro turisty s dobrou fyzičkou, vytrvalostí a odolností, s náležitým vybavením a se zkušenostmi s vysokohorskou turistikou.

Černá – těžké trasy (ekspert) pouze pro skutečně ostřílené horaly. Délka ani převýšení trasy nejsou nijak omezeny.

Doba chůze

V průvodci udávané časy chůze představují čistou dobu chůze (bez zastávek) turisty s průměrnou fyzickou kondicí, což znamená tempo zhruba 4 km/h v rovinatém terénu a cca 400 výškových metrů za hodinu ve stoupání. Na reálný čas chůze má vliv také počasí, stav terénu, kondice jednotlivce, ohled na slabší členy skupiny apod. Oproti teoretickému předpokladu je vždy vhodné mít jistou časovou rezervu.

Friluftsliv a allemannsretten

Masiv Smiubelgin v národním parku Rondane

Většina Norů si svůj život bez pravidelného pohybu na čerstvém vzduchu ani neumí představit. Nejrůznější outdoorové fyzické aktivity, jako je turistika, lyžování, rybolov nebo vodní sporty, představují samozřejmou součást norského životního stylu. S tím úzce souvisí jejich ( a obecně skandinávská) idea friluftsliv, tedy koncepce „života pod širým nebem“. Oproti minulosti, kdy byly pohyb a práce venku naprosto logickými atributy každodenního života, se dnes jedná již především o záměrnou a cílenou činnost, jejíž kořeny sahají až po průkopnické polární výpravy Roalda Amundsena či Fridtjofa Nansena a jejím hlavním smyslem je vytvořit pro všechny vrstvy obyvatel zdravou, hodnotnou a přínosnou náplň volného času. Friluftsliv se postupně stal pevnou součástí občanské společnosti ve všech skandinávských zemích. V podstatě jde o aktivní, zdravý pohyb kdekoli ve volné přírodě – mimo městskou zástavbu, parky nebo zahrady, nemotorizovaným způsobem, po zemi, ve vodě či na sněhu a bez soutěžních ambicí. Každý by měl mít možnost najít si ve svém blízkém okolí pro takové aktivity prostor a chovat se v něm svobodně a zároveň v plném souladu s přírodou tak, aby mu to přinášelo životní pohodu, vitalitu a dlouhodobé fyzické i duševní zdraví. Přístup ke konceptu friluftsliv mají všechny skupiny obyvatel bez rozdílu – za předpokladu, že jej budou využívat šetrně a ohleduplně jak k přírodě, tak k ostatním lidem. V inovovaném pojetí se dnes v Norsku klade stále větší důraz i na umělé zabezpečení vysokohorských tras a některých hojně navštěvovaných vyhlídkových míst, kde by mohlo hrozit zvýšené nebezpečí úrazu. „Instagramová“ doba si žádá své – a protože adrenalinové fyzické aktivity a touha „nechat se vidět“ nejdou bohužel vždy ruku v ruce s pudem sebezáchovy, zábradlí a plotů v Norsku uvidíte mnohem víc než ještě před 20 lety.

Plody ostružiníku morušky – báječná
turistická svačinka

Základem lásky ke všem aktivitám v přírodě a jejich umožnění je tzv. allemannsretten (veřejná přístupnost krajiny), který platí pro nemotorizované aktivity (pěšky, na lodi, na lyžích, bruslích nebo třeba na koni) v krajině mimo obytnou zástavbu a zemědělsky využívané plochy (tzv. utmark). Základním požadavkem přitom zůstává ohleduplnost k přírodě i k zemědělcům, vlastníkům půdy a ostatním návštěvníkům. Kempování „na divoko“ v obytných autech na všech myslitelných místech není žádoucí. Zvyšující se počet domácích i zahraničních turistů a s tím spojené rostoucí zneužívání tohoto práva již vedly k úvahám o jeho budoucím omezení. Proto by měli všichni turisté – motorizovaní či pěší – dodržovat základní pravidla allemannsretten (viz níže)! Zájemcům o plné znění těchto zásad doporučujeme navštívit webové stránky Úřadu pro životní prostředí (Miljødirektoratet): www.miljodirektoratet.no/publikasjoner/2020/juni-2020/the-norwegian-right-to-roam-the-countryside.

Mapy

Norský kartografický a katastrální úřad poskytuje na svém internetovém portálu norgeskart.no pravidelně aktualizovanou oficiální administrativní mapu Norska a také letecké snímky. Zde si můžete vytisknout patřičné mapové výřezy. Velmi dobře v praxi poslouží i mobilní aplikace Norgeskart Outdoors.

Turistický spolek DNT nabízí na webových stránkách ut.no kvalitní a podrobné digitální mapy s aktuálními popisy cest, informacemi o chatách a návrhy konkrétních výletů.

Klasické papírové mapy (vyráběné dnes už většinou ve voděvzdorném provedení) mají však i dnes nezastupitelné přednosti: můžete se na ně totiž spolehnout opravdu vždy – i když vám dojde baterie v mobilu nebo vypadne proud na chatě. Velký mapový list navíc poskytuje o dané oblasti ucelený přehled.

K dispozici jsou různé mapy od specializovaného norského vydavatelství Nordeca: řada Turkart, navržená společně s DNT, v měřítkách 1 : 25 000, 1 : 50 000 a 1 : 100 000, řada Topo 3000 v měřítku 1 : 50 000 a topografická edice Norge v měřítku 1 : 50 000, která pokrývá celé Norsko. Zatímco v řadách Turkart a Topo 3000 vycházejí turistické mapy, edice Norge zahrnuje mapy obecně topografické bez turistických údajů, jako je turistické značení apod. Pro některé vybrané oblasti lze využít i mapy norského vydavatelství Cappelen, případně švédského Calazo.

Pro zdolání tras v tomto průvodci doporučujeme mapy řady Turkart, případně i zmíněné švédské od vydavatelství Calazo.

Značení

DNT značí své cesty ikonickým červeným „T“, což je počáteční písmeno norského slova „tur“ (túra, trasa). Výrazně červené značení se nachází obvykle na dobře viditelných kamenech, stromech, zídkách či skalách. Zvláště na suťovištích a ve skalnatém vysokohorském terénu bývá ještě doplněno kamennými mohylami/mužíky (norsky varder). Na křižovatkách cest bývají pro lepší orientaci umístěny směrovky/rozcestníky. Kromě univerzálních červených značek DNT můžete někde narazit i na lokální značení v podobě různobarevných pásů, kruhů či pouhých skvrn. K tomu se přidává barevné značení (viz str. 11) se stupněm obtížnosti trasy v zelené, modré, červené a černé. Většinou se uplatňuje na ukazatelích se směrovými šipkami.

Vybavení

Pro turistiku v norských horách je vhodná klasická výbava pro tento druh outdoorové aktivity, podobná jako do Alp nebo do Tater. Základem je pevná voděodolná obuv s profilovanou podrážkou a náležitá ochrana těla proti chladu, větru, dešti i slunci. Oblečení by mělo být kombinovatelné a vrstvitelné, abyste ho mohli podle potřeby navlékat či svlékat. Do vysokohorského prostředí se rozhodně nikdy nevydávejte bez teplého, funkčního spodního prádla, rukavic a čepice přes uši! Důležitá je také kvalitní čelová svítilna, protože v horách nikdy nevíte, kdy ji můžete potřebovat. V nepřehledném terénu či při zhoršené viditelnosti se hodí moderní GPS navigace s výškoměrem.

Během tání sněhu a těsně po něm se v Norsku hojně vyskytují komáři, takže s sebou mějte repelent.

U vícedenních túr „na těžko“ je nutné mít pohodlný batoh, dostatek potravin, kvalitní spací pytel, izolační podložku a náhradní oblečení. Pokud nechcete nocovat na chatách, vezměte si i stan.

Určitě nepodceňujte boty. Musí být opravdu pohodlné, vodovzdorné (!), s protiskluzovou podrážkou a zpevněným kotníkem, abyste si udrželi relativně jistý krok i v mokrém a kluzkém terénu. Ve vlhké vysoké trávě, podrostu či v hlubším měkkém sněhu oceníte také nepromokavé návleky přes kotníky a holeně/lýtka.

Turistická sezona

Hlavní turistická sezona v norských horách trvá asi jen měsíc – od půli července do poloviny srpna. Ve druhé půli srpna už sice teploty klesají, zato je nejméně srážek, chaty bývají prázdnější a s komáry se prakticky nesetkáte. Krásné, byť chladnější bývá září. Teploty v noci už často klesají pod nulu a může napadnout první sníh, ale pravověrným milovníkům přírody to bohatě vynahradí čistý vzduch a daleké výhledy. Pro lyžaře a skialpinisty nastává hlavní sezona kolem Velikonoc.

Provozní doba chat s obsluhou se v Norsku často mění. Aktuální informace najdete na turistickém portálu ut.no.

Výletní lodě na jezerech Gjende, Bygdin a Rondvatnet jezdí přibližně od začátku července do konce srpna.

Podnebí a počasí

Kontinentální klima v regionu Østlandet se na vrcholu léta vyznačuje poměrně malým množstvím srážek a značnými rozdíly mezi denními a nočními teplotami. Turistické stezky ve vyšších polohách mohou být až hluboko do léta pokryty sněhem. Ještě koncem června tak na vrcholcích hor Jotunheimenu a Rondane teprve zvolna taje sníh.

Potřebné aktuální údaje a předpovědi počasí včetně dlouhodobého odhadu až na deset dní dopředu (langtidsvarsel) najdete na webových stránkách Norského meteorologického ústavu (yr.no). Do vyhledávacího pole lze zadat i ta nejmenší místa a pohoří, aniž si musíte lámat hlavu s pravopisem, zadání se automaticky doplní.

Řeka Otta vytváří v největším z bočních údolí Gudbrandsdalenu velká jezera

Fjell

Téměř všechny trasy v tomto průvodci vedou v zóně tzv. fjellu, tedy otevřeného vysokohorského terénu nad horní hranicí lesa. Norský výraz fjell je odvozen z německého Feld (pole, pláň) a původně znamenal pouze náhorní plošiny – ledovcem vyhlazené paroviny, z nichž se v pohořích Rondane a Dovrefjell tyčí jednotlivé vrcholy.

Na cestě v pohoří Rondane

Dnes je ovšem fjell chápán i v širším smyslu – jako všechno nad horní hranicí lesa bez ohledu na reliéf a nadmořskou výšku. Zahrnuje tedy v podstatě všechny tvary a formy vysokohorského terénu: kamenité náhorní plošiny, plochá i úpatní kamenná moře, oblé kupy i strmá úbočí, vrcholy, hřebeny a ledovce, zelené pastviny s jezery, rašeliniště, rokliny, soutěsky a vodopády. Nejhezčí oblasti fjellu jsou nyní chráněny prostřednictvím národních parků. Už v 19. století se fjell stal dějištěm horských sportovních aktivit a výletníci sem začali hromadně unikat před civilizací. V současné době pak aktivní pobyt ve vysokohorském prostředí získal nový, ozdravný motiv. Výška horní hranice jehličnatého lesa pod fjellem se přitom výrazně mění podle regionu. V regionu Østlandet je to 900–1100 m n. m., v pobřežní oblasti fjordů jen asi 400–500 m n. m. a na severu Norska klesá až k samotné hladině moře.

Vegetační pásma

Fjell se dělí na tři vegetační zóny. Dolní (lavalpin region / vierbeltet) je vlhká a úrodná, hostí nejvíc rostlinných a živočišných druhů, a místy se tu dokonce nacházejí zelené pastviny. Rostou zde například četné druhy vrb (mj. laponská, našedlá, vlnatá), solitérní horské břízy a odolné nízké listnáče typu osik nebo jeřábů. Kolem potoků a jezer se daří pestré vlhkomilné květeně, na rašeliništích a vřesovištích prosperují typické druhy tohoto biotopu, jako např. ostružiník moruška, suchopýr, bříza zakrslá, vřesovec nebo brusnice borůvka. Toto úrodné pásmo, které se hodně rozšířilo během 20. století, sahá v národním parku Jotunheimen do výšky až 1500 m n. m. V prostředním vegetačním stupni fjellu (mellomalpin region) dominují vytrvalé trávy a podobně houževnaté druhy rostlin. V tomto pásmu je turistika nejpříjemnější, obvykle probíhá na stabilním podkladu a doprovází ji daleké výhledy. Tam, kde v podstatě končí souvislý rostlinný porost a začíná drsný vysokohorský svět kamení a skal, se nacházíme v nejvyšším vegetačním pásmu (høyalpin region) s převažujícím výskytem několika mechů a lišejníků.

S lávkou přes potok v norských horách raději moc nepočítejte

Přechody horských potoků

Téměř všechny potoky – i ty širší – se přecházejí po kamenech v řečišti. To vyžaduje značnou opatrnost, protože nášlapné plochy kamenů bývají často kluzké a někdy i zcela zaplavené vodou. Vždy raději počítejte s tím, že se můžete namočit. Mějte v batohu snadno přístupný ručník a případně i nějakou lehkou obuv na brodění (sandály, tenisky). U přechodu vodního toku naboso hrozí zvýšené riziko poranění, hlavně chodidel. Jako opora se určitě hodí trekové hole.

Během tání sněhu nebo po vydatných dešťových srážkách se některé potoky mohou rozvodnit natolik, že pokus o jejich přechod může být už vyloženě nebezpečný. Jen někdy vám přes vodu pomůže můstek či lávka. Letní lávky jsou na rozdíl od pevných celoročních můstků a mostů osazovány na turistických trasách zpravidla jen jako lehké dočasné konstrukce, které se na zimu opět odstraní. Bývají většinou bez zábradlí, často jen ve formě hrubě opracovaných kmenů, ne vždy úplně stabilních a rovných. I zde je tedy při přechodu nutná zvýšená opatrnost.

Celoroční pevné lávky, můstky a mosty postranní zábradlí obvykle mají. Někde lze narazit i na mosty závěsné, jejichž překonání může méně zkušeným turistům dělat určité problémy – ať už tím, že se nevyzpytatelně kývají, nebo tím, že visí nad hlubokými skalnatými soutěskami. Při přechodu takových mostů je tudíž opět nutná zvýšená opatrnost a rozvaha. Přecházejte je pokud možno jednotlivě!

Divocí sobi

Celkový počet divokých sobů v Norsku se momentálně odhaduje na 37 tisíc volně žijících kusů zvířat ve 24 oblastech. V pohořích Jotunheimen a Rondane obývají sobí stáda především náhorní pláně v pásmu fjellu. Pokud nějaké soby na svých toulkách potkáte, dodržujte raději dostatečný odstup, neutíkejte za nimi a nevolejte na ně. Vychutnávejte si možnost jejich pozorování a fotografování v klidu, s respektem a bez ukvapených rychlých pohybů.

V některých norských regionech byla již u sobů prokázána zvýšená hladina stresu kvůli množství turistů. Turistický spolek DNT se proto rozhodl omezit provozní dobu některých chat, případně je v určitých obdobích zcela uzavřít. V naší zájmové oblasti se to týká především chat Grimsdalshytta, Rondvassbu a Bjørnhollia v pohoří Rondane.

Norský turistický spolek (DNT)

Turistický spolek DNT (Den Norske Turistforening), založený roku 1868, má aktuálně přes 300 tisíc členů a je největší zájmovou organizací svého druhu v Norsku. Hlavním cílem a posláním DNT je zajišťovat vhodné podmínky pro aktivní trávení volného času v přírodě nejrůznějšími formami turistiky a souvisejících aktivit, včetně ochrany životního prostředí a kulturních akcí. Členové jsou sdruženi v celkem 57 oblastních organizacích po celé zemi. K náplni jejich činnosti patří mj. udržování 20 tisíc km značených cest, více než 7000 km zimních značených tras a dále třeba i pořádání kurzů vysokohorské turistiky, pohybu po ledovcích a horolezectví pro mládež i dospělé. Pod DNT spadá správa více než 550 chat a ubytovacích zařízení, které mohou využívat i nečlenové svazu.

Norské turistické značení

Při delším pobytu na horských chatách se členství každopádně vyplatí už jen díky slevám za nocleh. Více informací na internetových stránkách dnt.no. Pro vstup do samoobslužných chat obdržíte za víceméně symbolickou zálohu univerzální klíč ( nøkkel ). Jako nečlen zaplatíte za přenocování a obvykle i stravu na chatách DNT podstatně vyšší částku. Určité menší slevy mají členové DNT i na ostatních chatách, které nepatří do majetku DNT. Sami tedy zvažte, co pro vás bude výhodnější.

Nocování v chatách

Pokud necestujete s vlastním stanem, je přespání na chatě (hytte) v Norsku běžným standardem. Horské chaty zde přitom patří nejen DNT, ale třeba i státním lesům, mysliveckým sdružením, rybářskému svazu nebo soukromým podnikatelům. Objekty mají různou úroveň vybavení a poskytovaných služeb – od plné penze horského hotelu přes jednoduše zařízené chaty alpského typu až po chaty samoobslužné a malé nouzové útulny s kapacitou třeba jen dvou spacích míst. V zásadě se chaty v Norsku dělí do tří kategorií:

Betjent (chaty s obsluhou): chaty na úrovni penzionů až horských hotelů s jedno- až čtyřlůžkovými pokoji plus jednoduše zařízenou turistickou noclehárnou a možností polopenze či plné penze. Na chatách DNT tohoto typu stojí plná penze (včetně balíčku na cestu) pro dospělého člena DNT podle zvolené kategorie ubytování (pokoj/lůžko, ubytovna/matrace) od 90 € výše. Cena pouze za nocleh činí cca 40 € a více, někde je automaticky v ceně snídaně. Pokud budete spát u chaty ve stanu (viz dále), lze se v objektu třeba i jen stravovat. Vlastní přinesené potraviny se uvnitř chat obvykle nekonzumují. Ubytování na chatách s obsluhou nefunguje celoročně; mimo provozní dobu bývají ovšem k dispozici volně přístupné neobhospodařované prostory, které si lze otevřít univerzálním DNT klíčem.

Selvbetjent (zásobované samoobslužné chaty): tato ubytovací zařízení mívají ložnice pro jednu až osm osob (někdy i jedinou společnou noclehárnu), společnou kuchyň s potřebným vybavením a přilehlý skladovací prostor na trvanlivé potraviny, polotovary a konzervy. Pokud jsou tyto chaty ve vlastnictví DNT, dostanete se do nich pomocí univerzálního DNT klíče (nøkkel) za odpovídající poplatek, v případě potřeby i jen pro denní odpočinek.

Ubetjent (nezásobované samoobslužné chaty): v podstatě pouhé útulny bez skladovacího prostoru na potraviny. Jejich kapacita se pohybuje od dvou do třiceti míst na spaní a obvykle mají i kuchyňku s vybavením. I pro přístup do těchto chat bývá zpravidla potřeba univerzální klíč. Kromě noclehu si zde můžete odpočinout i přes den.

V létě obsluhované chaty mívají často i samoobslužnou část, opět přístupnou s pomocí univerzálního klíče, která se ovšem využívá pouze mimo provozní dobu objektu (hlavní turistickou sezonu).

Místa na všech chatách si lze rezervovat. U některých je to v hlavní sezoně nezbytné. Aktuální provozní doby chat i další informace najdete na portálu ut.no. K přespání na chatě můžete použít vlastní spacák; k dispozici ovšem bývají i erární k zapůjčení nebo teplé deky, které k zahřátí mnohdy stačí. I nocleh na samoobslužných chatách je vhodné si rezervovat. Platí se ráno po přespání ( a případném odběru potravin) buď přes aplikaci DNT-Hyttebetaling, nebo převodem na účet. Za samozřejmé se považuje, že místo opouštíte uklizené a dalším turistům ho zanecháváte ve stejném stavu, v jakém jste ho našli.

Vhodně zvolené tábořiště

Turistika v národních parcích

Při provozování turistiky v norských národních parcích by se měly všeobecně dodržovat principy allemannsretten (viz str. 13). Na některých chráněných územích se ovšem tato pravidla mohou poněkud lišit. Týká se to jak povolených způsobů nocování, tak třeba i létání s drony nebo jízdy na kolech. Někde je například vysloveně zakázána jízda na elektrokolech. Konkrétní pravidla pro danou oblast najdete na místních informačních tabulích a v informačních brožurách.

Stanování

Stanování v utmarku se rovněž řídí zásadami allemannsretten. U některých chat jsou pro stanování vyhrazeny zvláštní plochy (viz krátké info u jednotlivých tras). V ubytovacích objektech pak využíváte pouze sociální zařízení, případně stravování.

Pěší turistika s dětmi

Některé trasy jsou v záhlaví označeny symbolem „vhodné pro děti“. Tyto trasy mohou bez problémů absolvovat i menší děti nebo méně zdatní turisté. Z hlediska délky i potřebného času jde o krátké a spíše tematicky pestré výlety bez větších nároků na fyzickou kondici či vytrvalost.

Turistické oblasti

Národní park Jotunheimen

= Lehká

= Střední

= Těžká

Vzhledem k limitacím čteček elektonických knih jsou kategorie obtížnosti tras v této knize označeny počtem vykřičníků u čísla trasy - jeden pro lehkou, dva pro střední a tři pro těžkou.

Na volné, „neoplocené“, nezastavěné půdě se může každý volně pohybovat (pěšky, na lyžích, po vodě) a kdekoli odpočívat.

Za „oplocenou“ půdu (nemusí tam být skutečný plot!) se považují soukromé pozemky, pole, zahrady, sady, stavební parcely, obytná zástavba, průmyslové zóny a vojenské prostory.

Stanování nebo bivakování je všeobecně povoleno ve vzdálenosti nejméně 150 m od nejbližšího obytného domu; na parkovištích a soukromých pozemcích to může být se svolením majitele i blíže. O povolení majitele je třeba požádat vždy, pokud se na místě budete zdržovat déle než dva dny.

V období od 15. dubna do 15. září platí v lesních porostech a jejich blízkosti zákaz rozdělávání otevřeného ohně.

Sběr hub a lesních plodů, jakož i trhání nechráněných druhů rostlin (květin) je obecně povoleno.

Symboly

Předem se informujte, nač si dát pozor s ohledem na přírodu a životní pro středí v dané turistické oblasti.

Pro příjezd zvolte pokud možno vlak nebo autobus, využívejte turistické au tobusy a spoje na zavolání.

Pokud musíte cestovat autem, využijte možnost spolujízdy / sdílení vozů.

Při dlouhých cestách se snažte v cílové destinaci naplánovat vícedenní výlety nebo podnikněte více výletů z jednoho místa.

Cesty letadlem omezte na minimum a kompenzujte je podporou projektů na ochranu životního prostředí.

Při nákupu outdoorového oblečení vybírejte produkty vyrobené ekologicky a za spravedlivých podmínek a používejte je co možná nejdéle.

Vybavení si také můžete koupit z druhé ruky nebo si ho vypůjčit.

Než si pořídíte nové věci, zvažte, zda se nedají opravit ty staré.

Nakupujte přednostně bioprodukty a místní nebo sezonní potraviny.

Navštěvujte chaty a restaurace zásobované z regionální produkce.

Místo nevratných lahví a plastových obalů dejte přednost opakovaně použi telným lahvím a jídelním boxům.

Pobyt si rezervujte u lokálních poskytovatelů ubytování, ať z vaší návštěvy ekonomicky profi tují místní obyvatelé.

V ubytovacích zařízeních šetřete elektřinou a vodou.

Choďte po cestách, nepoužívejte zkratky.

Respektujte uzávěry cest a chráněné oblasti.

Netrhejte a nesbírejte rostliny.

Pamatujte na nebezpečí vzniku lesních požárů.

Veškeré odpadky odneste s sebou a vyhoďte je až na určených místech.

Pokud možno nevyužívejte přírodu jako toaletu.

Nebuďte hluční.

Psa mějte na vodítku.