Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Helena Macková

Nebojte se změn
Jak pracovat se svým strachem a nenechat se jím dál ovlivnit

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 9908. publikaci

Odpovědná redaktorka Vlasta Dohnalová
Redakce a korektury Martin Kos
Grafická úprava Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 192
Vydání 1., 2025

Vytiskla TISKÁRNA V RÁJI, s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a. s., 2025
Cover Illustration © Antonín Plicka, 2025

ISBN 978-80-271-7789-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-7788-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-5233-9 (print)

Tuto knihu věnuji všem, kteří mají odvahu vzít svůj život do vlastních rukou a vydat se na svou jedinečnou cestu. Těm, kteří touží žít svůj životní příběh v roli „osobního lídra“ a ne v roli oběti. Navzdory svým strachům, obavám, silným osobním přesvědčením, nepřízni osudu nebo pocitům nedostatečnosti či nemohoucnosti. Vím, že je to mnohdy těžké, ale věřím, že se to vyplatí.

Dále ji věnuji svým blízkým, zejména svým drahým přítelkyním, které mi jsou oporou a inspirací, mé matce a dětem Jonášovi a Agátě, kteří mi svou schopností překonávat překážky ukazují, že vše stojí za to.

V neposlední řadě věnuji tuto knihu svým klientům, kteří mi dali důvěru být průvodcem na jejich misi.

S úctou a vděčností

Helena

Poděkování

Děkuji všem blízkým osobám, které jsem na své cestě potkala a které mi jsou oporou. Mé drahé přítelkyni Katalin, jež neustále kontrolovala, zda na knize pracuji, až jsem ji nakonec napsala.

Dále svým učitelům, od nichž jsem získala a získávám své znalosti a dovednosti, jmenovitě bych chtěla poděkovat Bhagatovi, jehož práce a přístupu si velmi cením, a také mým učitelům ze společnosti The Four Winds, Albertovi Villoldovi a jeho ženě Marcele Lobosové. Jejich pohled na život a šamanská cesta je mi velikou inspirací.

Dále moc děkuji svým klientům, díky kterým získávám nové pohledy a možnosti ve své práci pomáhat druhým.

Také své korporátní minulosti, zkušenosti a příležitostem, jichž se mi tam dostalo. Tenkrát to pro mě mělo velký význam a díky nim i vám jsem se v životě posunula dál.

S uznáním a porozuměním děkuji za vše, co jsem dosud v životě prožila/udělala, za každé setkání, které vyústilo do úžasné synchronicity potkat se s Marcelou Kašpárkovou, externí novinářkou z MF DNES, a napsání článku, který měl smysl, zarezonoval s veřejností a vedl k setkání s Gabrielou Plickovou dostat příležitost v nakladatelství GRADA vydat tuto knihu.

Úvod

Jak udělat změny ve svém životě, strachu navzdory? Jak se přestat bát změn a pustit se do prožívání života, jaký si přejeme mít? Tyto otázky si pokládá kde kdo. Já taky. Hledáme odpovědi. Někdy je i získáme, dávají nám smysl, logiku, ale přesto je nejsme schopni uposlechnout a naplnit.

Čím to?

Mnohdy víme, co chceme od života, jak chceme žít, dokonce i jak to udělat, ale něco nás pomyslně zastaví. Naše mysl nám vnitřním hlasem sdělí, proč to nemůžeme učinit. Připomene nám všechna možná rizika a předchozí ztráty. Naši neschopnost, nedostatečnost nebo to, že na to nemáme. Vnitřně ani externě. To může mít za následek, že poté postupně ztrácíme svou akceschopnost se do změn pustit, protože „tááák“ dlouho přemýšlíme, co je správné, jak je to správné, zda to má, nebo nemá smysl, komu všemu ublížím. Jak se tyto změny dotknou mě osobně a jaké nepříjemné dopady můžou mít? Co nejhoršího (nebo jen trochu hrozného) se mi stane? Toto vše a mnoho dalšího vyhodnocuje naše mysl. Srdce by něco chtělo, někdy křičí tak hlasitě, jindy jen šeptá, že si toho sotva všimneme… Ale! Ach, ta hlava.

Nebo se může stát, že vnímáme, že něco ve svém životě potřebujeme jinak. NĚCO. Jen nevíme přesně CO. Nějak to vnitřně tušíme, ovšem nejde nám to pojmenovat. Slýchávám od svých klientů: „Kdybych tak věděl, co mám udělat a co chci, udělám to… Jenže já nevím.“

A jiný zase ví, neví však jak, nebo už i ví co chce, trošku ví i jak, ale… „zase ta hlava“ – sděluje argumenty, někdy i dost logické a racionální, proč to neudělat.

Hlava mapa

Co nás řídí? Hlava, nebo srdce? Co nás vede? Hlava, nebo srdce? Ať je to v tento okamžik, jak chce, na chvíli pozastavme tento tok myšlenek. Odpovědi budeme postupně objevovat v této knize.

Proč tuhle knihu píšu?

Sama ze své zkušenosti (i ze zkušeností svých klientů) vím, že se někdy točíme v kruhu, vidíme neustále stejný obraz situace a nedokážeme se přes svou veškerou vnitřní snahu posunout. Zastaví nás náš strach ze změn z toho, co bude, resp. co by se mohlo stát… Někdy naše mysl analyzuje a vyhodnocuje tak moc, až tím ztrácíme energii, a vůbec to nevede k žádné akci. Jsme chyceni ve své vlastní hlavě, ve svém strachu a chceme z té situace utéct, anebo jsme tak „zamrzlí“, že neuděláme NIC.

Ambicí knihy, kterou právě držíte v ruce, a jejím záměrem je pomoci vám všem, kdo se chcete ve svém životě posunout, udělat NĚCO jinak. Podpořit vás ve vašem úsilí, dodat kuráž a zejména pomoct vám objevit vaše vnitřní zdroje a sílu, které vám ukážou cestu a možnosti, jež mohou vést ke změně vašeho života tak, abyste zažívali a prožívali to, co si přejete. Navzdory tomu, jak je to těžké. Navzdory vašim strachům a obavám. Navzdory tomu, že (momentálně) nevíte jak, nevidíte žádné možnosti, jak změny realizovat, nebo si nevěříte, že to zvládnete. Z různých důvodů.

V knize vás naučím používat strach jako zdroj své síly. Jít se svým strachem bok po boku vstříc takovému životu, jaký chcete žít.

Nejde o to strach ze změn přeprat nebo jej zamést pod koberec a dělat, že není. Jde o to jej vidět. Koexistovat s ním. Přestat se jej bát. Možná někdo namítne, že to nejde. Já jsem však přesvědčena, že existují způsoby a možnosti, jak k této vnitřní spolupráci dojít. Ke spolupráci dvojího typu: (a) já a můj strach a (b) já a můj život, jaký chci žít (tj. moje změny vedoucí k životu, jaký chci žít).

Co mě k tomu opravňuje?

K tomuto přesvědčení mi dává neustále potvrzení život, jaký sama prožívám, a mé osobní zkušenosti.

Hodně jsem se v životě natrápila kladením existenčních otázek ohledně smysluplnosti mého bytí či spravedlnosti života a potřebovala jsem zvládnout své překážky kvůli traumatickým zážitkům z dětství. S tímto jsem se potýkala hodně, jelikož jsem převážnou část života netušila, jak moc mě toto zranění ovlivňuje a jak dlouho nade mnou drží moc. I když jsem se tak snažila. A byla tak silná. A pozitivní. Navenek. Pro druhé, pro veřejnost. Měla jsem slušnou profesní manažerskou kariéru, ale přesto mě to pořád nenaplňovalo a nedávalo křídla k vlastnímu uvědomění toho, kdo jsem, co potřebuji a jak žít to, co potřebuji. Hrála jsem, řekla bych i dost na vysoké úrovni, „divadlo na veřejnosti“ před ostatními, že jsem silná a schopná, že vím, co chci, že umím žít a že si užívám života. Moc to nebyla pravda. Druzí mně to věřili, hrála jsem tedy „evidentně“ úspěšně. Jenže já jsem dlouho nevěděla, resp. jsem si neuvědomovala, jak moc jsem uvnitř zranitelná a křehká a jak se všeho bojím. Naučila jsem se jako malá přežít. To znamená být silná, silnější než druzí a neukazovat svůj strach.

Tak jsem ho ignorovala a dělala, že jej nevidím. Sama před sebou. Toto mě samozřejmě čas od času dohánělo a sráželo na kolena. O co víc dole, o to větší úsilí jsem napnula, abych byla zase nahoře. Pořád dokola opakující se vlny, než přišla velká „řacha“. Nic mně osobně, uvnitř sebe samotné, nefungovalo. Nebavilo. Netěšilo. Vše ztratilo smysl. Nic nešlo změnit. Snažila jsem se ze všech sil tento svůj stav napravit. A že fígle znám! Jsem přece koučka, terapeutka a bývalá vrcholová manažerka na regionální úrovni!

Časem jsem pochopila, i díky mým různým psychologickým a terapeutickým výcvikům a školám (moc děkuji svým báječným učitelům), že je třeba „vystavit“ se svému strachu a dívat se. Pozorovat. Nehodnotit. Jít zpět sama k sobě, do své hlubiny, (znovu) objevovat sebe, ve svém dolním světě. Nechtít vše hned měnit a hrotit. Objevit svou sebeúctu a sebeuznání. Našla jsem si techniky, které mi velmi pomohly spojit se opět sama se sebou a VIDĚT. Jak říká Bhagat J. Zeilhofer, duchovní učitel a terapeut, který se více než 30 let věnuje práci s lidmi (zejména v oblasti systémových rodinných konstelací a hypnózy), dovolit si:

•Vědět, co vím.

•Vidět, co vidím.

•Slyšet, co slyším.

•Cítit, co cítím.

•Vnímat vůně, které cítím.

•Zažívat chutě, jaké nyní mám.

Své osobní zkušenosti a techniky jsem si zpracovala, přetransformovala a přenesla i do své klientské práce a praxe. Denně si tak ověřuji, že fungují a pomáhají druhým. Jsem za to moc vděčná. Proto jsem se rozhodla napsat tuto knihu a podělit se o vše, co o tomto tématu vím, a pomoci vám, čtenářům. I vy (i ty) jste křehcí a zranitelní, i když sami sebe vnímáte jako silné, nebo vás tak vidí vaše okolí. Že někdy narážíte na zeď a nedokážete se pohnout z místa, není vaše chyba nebo neschopnost. Nemůžete za to. Vysvětlím proč. Není s vámi nic špatně. Jde to posunout a proměnit.

Jak pracovat s knihou?

Domnívám se, že vás tato kniha nenechá úplně v klidu a bude vás tak trochu ponoukat k jinému pohledu na věc. Pokládám mnoho otázek. Opravdu moc. Nemusíte na všechny odpovídat. Můžete si vybrat, která ve vás nějak rezonuje (pozitivně, nebo naopak). Může se stát, že vám to nebude příjemné, protože se vám nebudou dařit najít vaše odpovědi, ale to je dobré znamení! Znamení toho, že se uvnitř vás něco děje a možná nabourává nějaké vaše původní přesvědčení. Když vás kousne klíšťák a chcete jej dostat ven, taky se brání a pouští své „jedy“. Takhle nějak to probíhá i v naší mysli. Když se na něco začneme dívat jinak, všímat si nových obrazů, slyšet nové zvuky či vnímat jiné pohyby, naše mysl se může začít bránit, protože se cítí ohrožená! Ohrožená změnou. Otázky a vaše vlastní odpovědi na ně pomáhají potkat se s realitou. To je dobrý začátek pro možnost vidět a následně si vytvořit nový prostor pro změny.

Tato kniha je koncipována více jako interaktivní zamyšlení se záměrem, aby vaši mysl nějakým způsobem provokovala. Aby ji nutila do nového pohledu. I když to není lehké. Strachu navzdory.

Kniha je rozdělena do tří částí. První část představuje, dá se říct, obecný popis a vymezení toho, co je to vlastně strach či obava, a toho, co znamenají změny v životě. Jak je my lidé vnímáme, jaký mají dopad na naše myšlení, rozhodování a prožívání. Jak se mohou projevovat v našem těle. Popisuji tu vliv mozku a jeho vývoj, osobní či transgenerační trauma.

První část textu má tedy význam a smysl pro porozumění vlastnímu uvažování, „proč“ to takhle mám, a zároveň slouží jako přemostění do druhé a třetí části knihy, které už jsou ryze praktické.

V těchto částech se zabývám jednotlivými oblastmi strachu ze změn (např. změnou v práci, změnou bydliště či změnou v partnerském životě), které chci nebo bych chtěl udělat, a ukazuji možný způsob, jak se na své téma dívat a jak si jej zpracovávat. Záměrně tedy nepopisuji přesný postup, co v dané situaci dělat. Ale představuji návod a techniky, které pomáhají při zpracování strachu ze změn a pomáhají měnit vnitřní strukturu zaběhnutého myšlení. Provokují totiž k novému způsobu zamyšlení, což vede k propojení se svými vnitřními zdroji, jež umožňují posílení a získání důvěry sebe sama a následně i ve víru v samotný život, že se děje v náš prospěch. Řešení, co a jak pak v dané chvíli udělat, se vám již ukáže samo.

Podle mě má smysl číst knihu postupně, zejména první část knihy, protože na začátku vám nastiňuji způsob, jak můžete nad svým tématem přemýšlet a jak hledat příčinu toho, co vás blokuje. Nabízím mnoho otázek, nad nimiž stojí za to přemýšlet nebo si je pokládat. Díky tomuto poznání se postupně zbavujete svého sebeobviňování z neschopnosti své téma vyřešit a otevírá se vám brána pro praktické a reálné možnosti řešení, které mohou vést ke změnám ve vašem životě, práci nebo vztazích. Od druhé části knihy můžete číst již podle toho, jaké téma zrovna řešíte a jaké je vám blízké.

Nevadí, pokud na otázku nenajdete hned odpověď. Pokládám otázek opravdu hodně. Jak jsem již zmínila, ne všechny vám sednou, naopak je dost možné, že vás budou i provokovat. Ty, které vás nějak popouzí nebo provokují, se však hodí brát jako něco vypovídající. Něco nového se tvoří v hlavě, něco nového se rodí. Semínka byla zaseta a padla na úrodnou půdu.

Mým přáním je, aby tato kniha byla co nejvíce prospěšná a užitečná a abyste vy, kdo hledáte podporu a motivaci ke změně ve svém životě, získali odvahu a kuráž udělat změny a vydali se na svou spanilou misi. Vy za to stojíte. A samotný život též.

Nenech se zastavit strachem.

ČÁST I:
Poznej strach a jeho vliv na rozhodování

Jsme lidi. Na naše rozhodování a zejména na naši akceschopnost a konání má vliv kdeco. Z této podstaty to máme někdy dost složité, a to dokonce i sami se sebou. Respektive sami si (někteří) umíme udělat v hlavě velké peklo.

Bojíme se, máme strach něco udělat jinak. Sice toužíme po jiném životě, ale nevíme, jak jej dosáhnout. Hlava možná hlásí: „Na to nemáš a nikdy jsi neměl.“ Nebo říká: „Ty nevíš, co dělat? Tak nedělej nic. Beztak se ti to nepovede.“ Případně tvrdí: „Kdo ví, jak to dopadne. Co když si nakonec pohoršíš?“

Určitě by se zde dalo napsat hodně nepodporujících vět vyprodukovaných myslí. Vlastně jde o dost destabilizující věty. Podkopávají totiž naši sebedůvěru.

Je dobré zjistit, jakému svému vnitřnímu přesvědčení podléháte a podle čeho se řídí vaše mysl ve chvíli rozhodování udělat něco jinak.

Co má vliv na vás osobně? Dokážete si na tuto otázku odpovědět?

Udělat změnu v životě, a to jakoukoliv (např. v otázce našeho osobního směřování, života, práce, bydlení, ve vztazích atd.), může být pro někoho v určitých situacích nejen hodně komplikované a těžké, ale dokonce i paralyzující.

Proč se to tak děje? Co je za tím? To budu popisovat v následujících kapitolách této první části knihy. Až v její druhé a třetí části se budu věnovat tomu, „jak na to“. Protože když vím, proč to tak mám, čeho se na tom bojím, poznám své strachy i obavy a to, co je za nimi, čili porozumím svému strachu. Teprve poté se mi můžou otevřít dveře nových možností.

Domnívám se, a také moje klientská praxe mi potvrzuje, že když pochopíme, že „za to vlastně nemůžeme“, přestaneme se neustále osočovat z vlastní neschopnosti a nemohoucnosti své téma vyřešit. K našemu „blokujícímu“ nebo paralyzujícímu myšlení totiž máme nějaký svůj důvod. Má to svou příčinu. Je to tak. Prostě se to tak stalo. Každá příčina má svůj následek.

Jakmile se uklidníme a utišíme uvnitř sebe, máme šanci postavit se sami za sebe. Uvnitř sebe (znovu) objevit svou vnitřní odvahu nebo kuráž, jít dál nebo jinou cestou. Udělat změnu, strachu navzdory. Udělej změnu ve prospěch sebe.

Tvé (možné) otázky k zamyšlení:

•Co chceš změnit?

•Čeho se na tom bojíš? Z čeho máš strach?

•Jak velké jsou tvé obavy a jakým způsobem tě ovlivňují (paralyzují, vyvolávají smutek, hněv, vztek, sebelítost atd.)?

•Co si v tomto případě pomyslíš sám o sobě? Jaký soud o sobě máš? Co říká tvůj vnitřní kritik?

•Opakují se ti tyto osobní soudy a postoje? Pokud ano, v jakých situacích?

•Kdy se objevily poprvé?

Pokud se vám nějakou odpověď nedaří nalézt, netrapte se tím, postupně se ukáže. Nechte tyto otázky uvnitř sebe rozeznívat. Řím taky nebyl postaven za jeden den. Máme čas, i když se to nezdá. Pěkně pomaličku postupujte vpřed. Jak se říká: „Co se vleče, neuteče.“

1.Strach

„Všechno, co chcete, je na druhé straně strachu.“

— Jack Canfield

Říká se, že strach je náš největší nepřítel. Souhlasíte? Jiní tvrdí: „Může tě porazit jen tvůj strach.“ Dobrá. Nějaká tvrzení zde máme. Jenže co stím? Myslím si, že platí obě lidová moudra. Může nám velmi pomoct, když je využijeme ve svůj prospěch. Pokud poznáme svůj strach, pořádně si jej pomyslně prohlédneme, víme, ským ačím máme co dočinění.

To je jako snepřítelem. Je dobré si pečlivě prohlédnout, koho mám na druhé straně. Otevřít své oči, nezakrývat si uši. Vše vidět aslyšet. Cítit, vnímat tak, jak to uvnitř nás prochází. Poznám-li, koho mám naproti sobě, vím, ským mám tu čest.

Onen pomyslný „druhý“ (rozuměj tomu vpříměru nejen druhého člověka, ale iabstraktní veličiny, tzn. čeho se bojím – např. „neúspěch“, „nedopadne to“, „nikdy to nezvládneš“) beztak je. Existuje. Je vytvořený. Nepomáhá vyhýbat se mu adělat, že není. To, na co se nedívám, neznamená, že není. To, co si zakazuji cítit, neznamená, že necítím. To, co nechci slyšet, neznamená, že nepromlouvá.

Jakmile poznáme, sčím „máme tu čest“, ve smyslu, že to poznáme opravdu do hloubky, přestává to být až tak strašidelným anemožným. Pak se ze strachu stává dobrý sluha ane zlý pán.

Tvé (možné) otázky kzamyšlení:

•Jak tvůj STRACH vypadá? Co vidíš, když se na něj „pomyslně podíváš“?

•Kdo nebo co to je?

•Jak se projevuje?

•Co to stebou dělá?

•Co se děje uvnitř tebe?

•Co se děje vně tebe?

•Jaké zvuky slyšíš?

•Jakou chuť to má?

•Když se toho pomyslně dotkneš, co cítíš?

Vystavit se svému strachu si žádá odvahu.

Rozumím. Opravdu. Někde jsme ji možná ztratili, případně jsme oni kvůli někomu nebo něčemu přišli. Možná pomůže si přečíst následující řádky otom, co vlastně strach je aodkud se bere, než se pustíte do svého osobního tématu.

Strach pomáhá poznat nepřítele.

Co je vlastně strach?

Psychologové, sociologové či filozofové chápou strach jako emocionální reakci na vnímání hrozby nebo nebezpečí. Strach jako emocionální stav nelze přímo vidět, ale jeho projevy jsou zjevné jak vlidském chování, tak ve fyzických reakcích.

Strach tedy vzniká jako OBRANA. Tohle je zásadní si uvědomit! Upozorňuje nás na něco. Na nějaké nebezpečí ahrozbu. Reálnou, nebo domnělou. Naše mysl nerozlišuje, ojaký typ hrozby jde, pracuje stím, „že to prostě tak je“. Apak mozek zavelí kreakci. Vydá rozkaz jednat. Ato jednat podle svého nejlepšího rozhodnutí, jaké zná. Znovu opakuji, je důležité si uvědomit, že rozkaz mozku kjednání (reakce) se odvíjí podle toho, co mozek vyhodnotí jako nejlepší anejúčinnější řešení.

Jde oto, že mozek jedná vždy na základě toho, co zná. Nejedná podle množiny všech nejlepších možných řešení, jaká na světě existují. Řídí se tím, co v„hlavě je“. Nic není špatně. Pomáhá mít toto na paměti. Protože když se stímto tvrzením ztotožníme, pak si možná všimneme, že reakce našeho mozku nemusí být vždy nejlepší, že existují ijiné varianty. Nicméně naše hlava je nepoznala, tudíž je nedokáže aplikovat. Anebo poznala, nicméně vyhodnotila, že potřebuje použít tuto zbraň (myšleno tuto konkrétní reakci). Dospěla krozhodnutí, že jde otu nejsilnější (tudíž nejlepší) reakci (zbraň). Podrobněji se tomuto budu věnovat vkapitole omozku (viz kap. 4).

Jak říkám, „hlava mapa“. Nemůžeme naši hlavu vinit zobčasné špatné navigace ve smyslu toho, že nás navádí ne úplně vhodným způsobem. Tyto reakce máme naučené, staly se. Nevybrali jsme si je. Když ale toto poznáme, otevírají se nám nové varianty dalších cest.

Svět je tak veliký anaše mapa může být mnohem větší, než jakou momentálně držíme vruce.

Jak rozšiřovat svou mapu, bude předmětem druhé části knihy. Před tím, než se pustíme do aplikace nových poznatků do praxe, pomáhá porozumět co nejvíce tomuto tématu. Proto se hodí číst dál.

Strach je tedy přirozenou ainstinktivní reakcí, která může být způsobena reálnými, nebo domnělými situacemi. Strach může vést krůzným fyzickým apsychologickým reakcím, jako jsou zvýšený srdeční tep, pocení, úzkost, napětí apotřeba uniknout nebo se bránit.

Kde se strach vzal?

Vycházíme-li ztoho, že strach je přirozenou ainstinktivní reakcí na reálné, nebo domnělé nebezpečí (znovu opakuji, mozku je jedno, oco přesně jde, jeho jediným úkolem je „pomáhat achránit“ bez ohledu na kontext), stává se strach důležitým pro přežití. Strach jako nástroj pro přežití připravuje tělo na boj nebo útěk vnebezpečných situacích. Jsou tedy situace, kdy nám strach zřetelně pomáhá.

Nicméně pokud je strach nadměrný nebo chronický, může negativně ovlivnit kvalitu života avést kproblémům, jako jsou úzkostné poruchy nebo fobie. Někdy sakra veliké. Ohrožující běžné fungování vživotě. Až paralyzující. Omezující prožití života vjeho radosti anaplnění. To znamená, že nám strach taky může někdy škodit.

Je třeba poznat, kdy nám strach pomáhá akdy škodí. Vpraktické části knihy se budeme zabývat tím, jak TRANSFORMOVAT STRACH, který nám škodí, na ZDROJ NAŠÍ SÍLY. Tedy na ten, co nám (reálně) pomáhá!

Aspekty aprojevy strachu

Strach je tedy komplexní emocí projevující se na mnoha úrovních – fyzické (reakce aprojev těla), behaviorální (reakce aprojev našeho jednání achování) aemocionální (reakce aprojev toho, co vnitřně prožíváme). Každý člověk může strach prožívat avyjadřovat trochu jinak, základní projevy jsou však často podobné.

1. Fyziologické aspekty strachu

Jedná se oaktivaci sympatického nervového systému: Toto způsobuje zvýšení srdeční frekvence, rozšíření zornic apřípravu těla na „boj, nebo útěk“.

Také se projevuje na hormonální úrovni, tj. uvolňováním hormonů, jako je adrenalin, který zvyšuje pozornost apřipravuje tělo na rychlou reakci. Dále uvádím možné fyzické projevy. Neplatí to ovšem bezvýhradně. Vkaždém se strach na fyzické úrovni projevuje jinak, na jiném místě ataké vjiné intenzitě. Týká-li se to vás, je spíš zajímavé usebe vypozorovat, jak to máte právě vy.

Fyzické projevy strachu:

•Srdeční tep: Zrychlení srdečního tepu.

•Dech: Zrychlené nebo mělčí dýchání.

•Svaly: Napětí svalů, někdy třes nebo chvění.

•Pocení: Zvýšené pocení, často vdlaních nebo podpaží.

•Barva kůže: Blednutí, nebo naopak zarudnutí.

•Zornice: Rozšíření zornic.

•Pocit na zvracení nebo bolest břicha: Mohou se objevit trávicí problémy nebo nevolnost.

Strach vřeči těla:

•Postavení těla: Ochranné držení těla, často zakrývání obličeje nebo těla rukama.

•Gesta: Nervózní pohyby, jako je například tření rukou nebo otáčení prstýnku.

•Oční kontakt: Vyhýbání se očnímu kontaktu, nebo naopak zírající pohled bez pohybu.

Strach ve tváři:

•Výraz očí: Oči doširoka otevřené, rozšířené zornice.

•Výraz úst: Otevřená ústa, často všoku nebo vsrdceryvném výrazu.

•Obočí: Zvednuté, nebo stažené obočí, často svráskami na čele.

Tvé (možné) otázky kzamyšlení:

•Jaký je tvůj fyzický projev strachu (např. dech, gesta, pocení)?

•Kde jej ve svém těle pociťuješ (např. krk, hrudník)?

•Jak se projevuje av jaké intenzitě?

2. Psychologické aspekty strachu

Jedná se oproces, při němž mozek analyzuje situaci avyhodnocuje, zda je skutečně hrozivá. To zahrnuje vnímání ainterpretaci potenciálního nebezpečí. Mozek analyzuje, hodnotí, vyhodnocuje (anásledně rozhoduje). Tomu se říká kognitivní hodnocení. Níže uvádím možné psychické projevy. Ani zde to ovšem neplatí bezvýhradně. Všem se strach na psychické úrovni rovněž projevuje jinak, na jiném místě ataké vjiné intenzitě. Týká-li se to vás, je spíš zajímavé usebe vypozorovat, jak to máte právě vy.

Behaviorální projevy strachu:

•Únikové chování: Tendence vyhýbat se situacím, které vyvolávají strach.

•Zmrazení: Neschopnost pohybu nebo reakce, často nazývané „zmrznutí“.

•Agresivita: Vněkterých případech může strach vyvolat agresivní reakci.

3. Emocionální aspekty strachu

Hlubší význam strachu

1. Mytologický pohled

Čert

Jaká je role české mytologie vpřekonávání strachu?

2. Psychologický pohled

3. Filozofický pohled

Příčiny strachu

Funkce strachu

Strach vrůzných kontextech

Klíčové poznatky: Co pomáhá?

Shrnutí kapitoly