Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Oliver Scherz

Kamarád jako žádný jiný

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook.
U Průhonu 22, Praha 7
info@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 9865. publikaci

Texty: Oliver Scherz
Ilustrace: Barbara Scholz
Překlad a jazyková úprava: PhDr. Květa Böhmer
Sazba: Karolína Bendová, Dis.
Odpovědná redaktorka: Ing. Jana Minářová

Počet stran 128
První vydání, Praha 2025
Vytiskla tiskárna TNM PRINT s.r.o., Nové Město

Přeloženo z originálu:

EIN FREUD WIE KEIN ANDERER

Oliver Scherz (autor)
Barbara Scholz (Ilustrator)
© 2018 by Thienemann in Thienemann-Esslinger Verlag GmbH, Stuttgart

Translation © Grada Publishing, a.s., 2025

Všechna práva vyhrazena.
Za doporučení a postupy v této knize nelze převzít žádnou odpovědnost.
Autor ani nakladatelství neručí za jakékoliv osobní, věcné ani majetkové škody.

ISBN 978-80-271-7737-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-7736-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-6952-8 (print)

Pro Juli a Michela,

Liselotte a Friedu,

Kazimíra a Benna

Leonovo tajemství

Malý sysel Leon se za běhu ještě ohlédl. Maminka stála uvchodu do nory vztyčená na zadních nohou aúzkostně za dětmi volala: „Když nad vámi poletí sokol, schovejte se pod zem. Amějte uši nastražené! Kojoti se dokáží připlížit na svých měkkých tlapách úplně potichu. Nezapomeňte na to!“

Potom už Leonovi zmizela zdohledu za vysokým keřem. Před ním se rozsvítila louka posetá tisíci květy, sluneční paprsky se roztančily mezi stromy avdálce na obzoru se zazelenaly hory.

„Pojď, doběhneme až na kraj lesa…!“ navrhl mu bratr Noel, „až ktomu ostružinovému keři, co je od naší osady úplně nejdál!“

„Ále, tam to už přece dávno známe!“ namítl zklamaně Leon. Přál si najít nové poklady do své tajné sbírky plodů, aty se většinou nedaly najít na vyšlapané stezce. „Pojď, prozkoumáme les!“ navrhl Noelovi.

„Tam se ale nesmí!“ zavrtěl hlavou Noel.

„Ale já jsem vlese ještě nikdy nebyl…,“ namítl Leon.

„No protože tam nesmíme!“ odpověděl Noel.

Leon vyskočil do výšky za ptačím pírkem.

„Hm…, ale přesto…“, přesvědčoval Noela.

Pírko si tančilo ve větru sem atam. Tu vzlétlo do výšky, tu mu prolétlo přímo pod nosem. Akdyž se konečně sneslo na břeh potoka, leželo tam ještě tolik dalších zajímavých věcí!

Leon se sehnul auž si strkal do lícních kapes jeden poklad za druhým.

„Podívej se, co jsem našel,“ zamumlal nakonec splnými torbami apyšně vyplivl nashromážděné cennosti před sebe na zem.

„Koukni se! Tady vtom kamínku je celá moucha!“ Leon si přiložil zlatožlutý kamínek koku aotočil se kbratrovi. Ale co to? Noel už za ním nestál. Jako by se do vzduchu vypařil.

„Noeli?!“ zvolal Leon apomalu spustil pracku skamínkem dolů. Teprve teď si všiml, že Stezku plodů už dávno opustil aocitl se na neznámé pasece. Akojoti se určitě už plíží na svých sametově měkkých tlapách, zatrnulo vněm.

Nastražil uši, ale uslyšel jen bzukot hmyzu azpěv ptáků. Rychle si nacpal všechna barevná pírka, prázdnou šnečí ulitu azlatožlutý kámen smouchou zpátky do lícních toreb. Apodívejme se, zůstal tu ještě kousek ještěrčího ocásku! Když se vše pořádně stlačí, zbude místo ina dva až tři další poklady, zaradoval se. Nebo na pár ostružin abrusinek… Bezva!

Možná bych se měl vrátit kNoelovi pomoct mu sbírat ostružiny, prolétlo mu hlavou, zatímco zvědavě pozoroval, co zajímavého mu potok ještě přinese. Jen chviličku se tu ještě porozhlédne!

Lísteček, semínko stromu, nadýchané ptačí peříčko, ale pojednou… Leon zahlédl něco úžasného! Třpytivé křídlo vážky! Auž se za ním rozběhl. Musí ho získat do své sbírky! Vnoci si ho vpelíšku vytáhne ze suché trávy apodívá se, jestli se třpytí ive tmě!

Leon předběhl vážčí křidélko, které se zlehka točilo na hladině potoka, adychtivě ho vyhlížel ze břehu. Zprudka zalovil packou ve vodě. Ale ať se snažil sebevíc, kromě mokrých tlapek si zvody nic neodnesl. Nevadí…

Utíkal dál podél břehu za vážčím křidélkem, klopýtal ovlastní tlapky azapomněl na celý svět. Všechno kolem hlasitě hučelo, ale Leona to znadšení nevytrhlo. Domníval se, že to jen vítr šumí vkorunách stromů. Nepovšiml si ani zvláštního dunění. Až pojednou vyskočil zhustého podrostu azarazil se.

Les skončil, jako když utne. Leon se tak lekl, že málem spolkl nastřádané poklady. Svět se před ním zcela proměnil. Stromy vyvrácené zkořenů ležely bez ladu askladu, poházené po příkrém kamenitém svahu jako sirky; dokonce ivelké balvany se svalily ze srázu dolů, kde se rozskočily, jako by byly zhlíny.

Hučení přerostlo vburácení. Potok odnesl vážčí křidélko do velké řeky, jejíž divoký proud strhával všechno kolem sebe, aani ne sto kroků od Leona se křidélko isvodopádem propadlo do hlubin, kde se ztratilo vneproniknutelné vodní tříšti. Leon se opatrně přišoural až kokraji vodopádu. Opatrně se nahnul dolů. Tohle je ten konec světa! pomyslel si ustrašeně.

Všichni zosady znali pověst okonci světa. Žravý netvor uvodopádu bez ustání čekal, aby svou oběť stáhl do hlubin.

„Nikdy nesmíte sejít zeStezky plodů! Nezapomeňte na zlého netvora!“ varovala je vždy maminka.

Leon se však odvážil přiblížit až kokraji vodopádu. Voda sohlušujícím řevem padala do jezera, odkud do výšky vystřikovaly gejzíry bílé pěny, které se rozptylovaly vdroboulinké kapičky. Aty se vzápětí rozprostřely nad zpěněnou hladinou jako třpytivá barevná duha.

Vodopád sice naháněl hrůzu, ale netvorovi se vůbec nepodobal. Na to byl až příliš krásný. Leon okouzleně zíral do zpěněné vody. Barevná duha se klenula nad hladinou jako třpytící se brána. Leon pátravě pohlédl na hladinu jezera. Kéž by mu zazářilo vážčí křidélko někde na hladině!

Ale kdepak, už ho neviděl. Aco když seběhne dolů? Opatrně seskočil po omletých valounech okousek níž. Srdce se mu prudce rozbušilo. Co se asi stane? Ale nestalo se nic. Zvědavě skočil na další kámen.

Ten se mu však pod nohama uvolnil, anež se stačil něčeho chytit, už klouzal dolů. Nejdřív udělal jen pár kotrmelců azachytil se trsu trávy, ale vtom mu nohy znovu podjely aon se kutálel dál.

Zvíře pomalu otevřelo oči. Byly průzračně žlutozelené alesklé jako vzácné kamínky zLeonovy tajné sbírky. Leon bez hnutí strnul na zadních nohou. Ale ani černošedé zvíře se nehýbalo. Přitom stačilo udělat jen malý krůček, auž by ho uchvátilo do své obrovské tlamy!

„Tak co, kde jsi byl?“