© Václav Jakeš, 2024

Cover © Lumír Kaděra, 2024

Czech edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2024

ISBN 978-80-278-0217-3 (print)

ISBN 978-80-278-1512-8 (ePub)

ISBN 978-80-278-1513-5 (mobi)

ISBN 978-80-278-1514-2 (pdf)

Poděkování za vznik knihy si zaslouží dvě dámy, a to manželka Zoja a Věra Urbaczková. Jejich příspěvek, stejně jako u ostatních mých knih, tkvěl v trpělivém čtení rodícího se díla a jeho jazykové správnosti.

Království Harmonie

Království Harmonie se rozkládá na nevelké části Severního kontinentu planety Velký Omyl. Název měl na svědomí průběh jejího vzniku. Ten započal spolu sformováním galaxie, jedné zprvních po Velkém třesku. Vědci zkoumající zrod, vývoj aživot na planetě Velký Omyl došli kdysi kzávěru, že vtak rané fázi počátku univerza nemohly existovat hvězdy, natož planetární systémy, auž vůbec ne konglomerát galaktických rozměrů. Myslící bytosti úplně vyloučili. Nutno dodat, že lidem na VOčku, jinak planetě nikdo zobyvatel neřekl, bylo úplně jedno, proč se jmenuje právě tak aže vznik této anomálie leze na nervy vědátorům. Měli dostatek jiných starostí, jak přežívat život vezdejší.

Harmonie ležící přibližně ve středu kontinentu oplývala mlékem astrdím. Místní klima totiž podporovalo zemědělskou výrobu. Staré báje apověsti harmonické kupodivu nezmiňují soulad, souzvuk nebo souznění jako předobraz království vystupujícího zšera dávnověku, nýbrž hovoří okočovné muzikantské společnosti včele snějakým harmonikářem, jenž se vhospodě na jednom kopci dostal do takové ráže, že pro podnapilost nebyl schopen opustit místo po několik dní. Po odeznění kocoviny rozhodl tento později zvaný Praotec Harmonikář orozbití tábora natrvalo, neboť štace byly všude poblíž apití tam měli vynikající. Místo bylo později prohlášeno za svaté. Dobové pověsti situují do útrob kopce armádu hudebníků, kteří přijdou zahrát Harmonii na funus.

Bylo by velmi naivní domnívat se, že historie království měla harmonický průběh. Lepší charakteristikou plynutí času byly neharmonické kmity nahoru adolů, od pankejtu kpankejtu, snemožností dosáhnout rovnovážného stavu. Pozdější závěry fyziků okvantové neurčitosti částic zřejmě vycházely zempirického posuzování kvality života vhistorii monarchie.

Harmonie byla středozemská, bez moří ajezer, vodních ploch, jež by skýtaly představu velikosti, což mělo za následek mindráky obyvatelstva kompenzované takzvaným rybnikařením nebo chutí postavit si alespoň krcálek svodou. Snad jen vladař Duch Oslnivý, vpořadí první, se pustil do kopání kanálu mezi třemi řekami protékajícími královstvím za účelem propojení země smoři, do nichž toky ústily. Duch Oslnivý byl mimořádně schopným řečníkem auměl strhávat masy, většinou knepředloženostem. Výsledkem jeho snah byl vznik vodních děl mizejících vkrajině anebo se šířkou dovolující proplutí pramice pouze jedním směrem. Po smrti panovníka se těmto artefaktům počalo říkat oslniví duši.

Království oplývalo lesy. Hluboké hvozdy střídaly industriálně sazené monokultury jako výsledek přístupu vladařů preferujících buď stránku environmentální, nebo průmyslovou. Nerozhodní panovníci měli na svědomí vznik kultur smíšených.

Rozmanité horstvo vpohraničních oblastech nevzniklo vdůsledku činnosti tektonických desek působících na Severní kontinent, nýbrž šlo spíše ovýstupy magmatu na zemský povrch. Proto vHarmonii nestrměly několikakilometrové hory, ale jen kopce akopečky, jež si libovaly vokolní rovinaté krajině.

Jedinou výjimkou byl vrch vhlavním městě Souladu. Strmý kopec sdominantou hradu na vrcholu, postavený dle bájí apověstí Harmonických, dříve Harmonikářských, samotným obrem. Střízlivější historické podklady se zmiňují otvrdé práci stovek lidí na tři šichty při stavbě kopce. Vše se odehrávalo za panování Ivana Rudého, který měl přezdívku Dělnická pěst. Ten rozhodl ovyužití odpadu strusky zvlčích pecí Neolitické báňské ahutní společnosti. Bizarnost hradu na špici kopce si nezadala spovahovými rysy zakladatele Ivana Rudého. Ortodoxní komunistický král chtěl něco monumentálního, oslnivého. Něco, co vtěch primitivních kebulích jeho poddaných vyvolá dojem, že vtomhle může bydlet jen polobůh nebo tajemník Ústředního výboru. Výsledkem byl renesančně laděný komplex budov se širokým průčelím asdesítkami věží po vzoru Angkor Vatu aKremlu. Stavební kompozice poctivě děsila lidi po staletí anepomohla ani velká srdce instalovaná na nejdramatičtější architektonické prvky pozdějším králem Václavem Dobrotivým.

Široká kamenná cesta zhlavního města Souladu khradu, do níž byly kdysi vytesány závazky pro splnění dvou-, tří- apětiletých plánů monarchie, byla nyní nahrazena dlážděnou, lemovanoubillboardy, které si sbyvšími socialistickými závazky vničem nezadaly.

Architektura obecně nepatřila ksilným stránkám kulturního dědictví Harmonie. Armády designérů se mermomocí snažily napodobit kolegy ze starověku. Ti, jak je všeobecně známo, neměli kdispozici papír ani tužku, natožpak znalosti fyziky achemie, jen sem tam si vypomohli abakem, aodnešní organizaci práce rozhodně nezavadili. Přesto vyráběli beton adalší stavební materiály sparametry lepšími než dnešní věhlasní stavitelé. Ato, co postavili zpřírodnin, se těšilo skvělému zdraví aodolávalo zubu času. Možná proto, že za vlády krále Jana Stavitele byl do poddanského Občanského zákoníku doplněn postulát stanovující povinné nastěhování rodiny stavitele do přízemí vybudovaného díla. Za panování Jana Opravitele byl tento legislativní akt nahrazen nastěhováním pouze autorovy tchyně do těchto prostor. Moderní zákoník pro poddané už spodobnými sankcemi nepočítal, atak se stavělo ledabyle, bez fantazie, často šlendriánsky. Čas od času se objevily inekonformní stavitelské přístupy sužitím netradičních materiálů. Stavby, které zvenčí vypadaly podivuhodně, zpohledu zevnitř byly neobyvatelné. Současní architekti se vyhnuli všem extravagancím azačali budovat betonové kvádry akrychle. Skupina odborníků na psychiatrii poté přišla stezí, že po uplatnění těchto urbanistických přístupů došlo kmarkantnímu zhoršení duševního stavu obyvatelstva monarchie.

Kultura vHarmonii byla zcela prodchnuta hudbou. Co Harmoňan, to muzikant. Zejména hráč na harmoniku tahací, akordeon, heligonku či delicii byl typickým představitelem hudebního mainstreamu. Velikáni– skladatelé zdřevních dob by se divili, do jaké míry byla současná hiphopová scéna obohacena oharmonikářské prvky. Posledním hitem pak bylo zakomponování harmoniky foukací do notových partů. Tento malý foukací nástroj byl kdysi užit vcyklických hudebních formách sonátového typu, jakým byly symfonie. Zejména Opus 9 Údělová Jana Drobníčka Nedoslýchala měla žesťovou stránku podpořenou harmonikami. Hudební formy starověkých inovodobých mistrů se tak, na rozdíl od zahraniční konkurence, nevyznačovaly patosem či emocionální hloubkou. Dá se říci, že zcela postrádaly étos, zato si unich bylo možné skočit azahulákat, co srdce ráčilo. Užité nástroje akompozice rozhodně ovlivňovaly ipovahu obyvatelstva inklinujícího většinou kprostému zařádit si, poveselit se, ale přitom to moc nepřehánět. Žádný alibismus nebo pokora. Jen obyčejná připosranost před vrchností aautoritami.

Rané písemnictví Harmonie lze vztáhnout kVendelínově kronice, vníž se mísily Staré pověsti harmonické (harmonikářské) spolu sklíčovými událostmi monarchie apanovníky, tak říkajíc historicky doložitelnými. Atak jsme se od Vendelína dozvěděli, že Praotec Harmonikář, vzhledem knezřízenému stylu života, přivedl na svět celou řadu potomků, ato oficiálně smanželkou či dámami od dvora, neoficiálně pak skdejakou ženskou zpodhradí. Zajímavým faktem je, že pobyt na čerstvém vzduchu, domácí strava anepřeháněná hygiena na jedné straně agenetické incestní problémy šlechty na straně druhé měly za následek, že děti zpodhradí měly často navrch, nejen co se týče fyzické kondice, ale iIQ. Atak byli potomci manželky adam od dvora vytěsněni těmi geneticky variabilnějšími zpodhradí. „Když holky berou, já nevím, kterou“ bylo heslem Otce národa, jenž rozsívání semene prováděl výhradně vovíněném stavu. Až kstáru, jak otom hovoří kronika, vinou značného poklesu testosteronu vorganismu, vyměnil sexuální nezřízenost za tvorbu archívu vlastních potomků, vněmž poctivě zaznamenával všechny své děti přivedené na svět. Seznam byl postupně doplňován, ato na základě žádostí oalimentační poplatky některých dam, pocházejících většinou zprostého lidu. Vždyť ke stanovení otcovství vté době stačila siluetka profilu vytesaná do břidlice, místo početí potomka apřibližné datum korespondující súdajem vmatrice příslušného šamana. Kněží se vté době ještě nevyskytovali.

Mezi dětmi, které podle Vendelínovy kroniky zasluhovaly pozornost, byl pozdější vladař– agrotechnik, jemuž nikdo zokolí neřekl jinak než Oráč. Ten se po stvrzení otcovství po smrti Praotce Harmonikáře dostal na harmonický královský stolec. Hrozbu následků možného incestu adědičných vad sním spojených Oráč zažehnal sňatkem sdcerou vládce Království za sedmi lesy amalým pohořím. Oráči učaroval strohý, sparťanský přístup obyvatel oné země kživotu. Křízení jejich monarchie nebylo potřebné přesvědčovat, argumentovat apodbízet se, jak bylo zvykem vHarmonii. Za sedmi lesy amalým pohořím stačila jedna vyhláška obsahující postupy asankce při okamžitém neuposlechnutí. To formovalo národ kpřesnosti, spolehlivosti, pracovitosti ataké knaprostému znecitlivění iztrátě pozitivních emocí. Těch se naopak vHarmonii dostávalo vrchovatě, takže výsledkem sňatku Gertrudy Silné sOráčem Agrotechnikem byli malí družstevníci, haranti kpohledání, jimž královna vštěpovala zásady obilnářské aživočišné výroby formou „Links! Links! Links!“.

Silné genetické vybavení mužů Harmonie slavilo úspěch, neboť chlapci byli povětšinou fyzicky zdatní vyčůránci aděvčata vnadami obdařené dominantní mrchy. Rodová linie zemědělců Oráčů po nějakou dobu dala zapomenout na excesy Praotce Harmonikáře ave svém vrcholu dosáhla částečných úspěchů na poli zemědělské soběstačnosti země. Výjimkou vrodové linii byl silák, který by si dnes nezadal sdobrodruhy válčícími vMMA. Až na jednu maličkost. Protivníkem zápasníka vté době nebyl jiný válečník, nýbrž zvíře, ato ne ledajaké. Do arény, již tvořil kruh opoloměru deseti metrů azníž nebylo po uzavření vstupu úniku, protože kolmé stěny tvořené leštěným dřevem vylučovaly jakoukoliv možnost překonat je, byl vpouštěn hladový medvěd, jelen vříji, nadržený kanec nebo jiné zvíře prožívající hormonální diskomfort. Bijec pak neměl kdispozici žádné nářadí ani náčiní, natožpak zbraň. Pravidla tohoto starověkého Oktagonu byla jednoduchá. Boj do úplného přemožení protivníka.

Vpřípadě hrdiny Vendelínovy kroniky šlo spíše olovce– sběrače, přestože byl přímým potomkem Gertrudy Silné aOráče Agrotechnika. Tento chlapík mající sílu za dva likvidoval zvířata varéně jak na běžícím pásu. Zvláště se specializoval na černou zvěř. Jeho sériová vítězství měla pozitivní vliv na masný průmysl založený Oráčem aGertrudou jako přidružená zemědělská výroba. Je škoda, že Vendelín znal pouze přídomek reka, jenž dostal vkrálovství Gertrudy Silné. Tam mu neřekli jinak než Biarme. Zpozdějších výkladových slovníků plyne, že harmonickým ekvivalentem arme bylo vojsko, zkráceně voj. Nic bližšího oBiarmem nevíme, kromě archetypu, jenž se zjeho pověsti vytvořil umužů Harmonie. Archetyp rebela bez příčiny permanentně naštvaného na celou sluneční soustavu.

Zvláštností Vendelínovy kroniky byl takzvaný předěl mezi statěmi obsahujícími historické popisy, stejně jako Báje apověsti harmonické. Tento předěl obsahoval věštby nejen pro království Harmonie, ale též pro planetu Velký Omyl. První znich se vkronice objevil vjejímsamotném úvodu. Hovoří se vněm ozemi předků, jež se bude rozkládat od jednoho moře kdruhému, omývající pobřeží Severního kontinentu. Věštba byla naplněna za několika chrabrých panovníků– dobyvatelů, aby postupně propadla do naprosté bezvýznamnosti, neboť způvodní velké říše zbylo jen torzo. Uobyvatel byl zaznamenán jev přesně opačný. Čím více byla země nezaznamenáníhodná, tím větším pupkem světa si Harmoňané připadali.

Jednu znejvětších věšteb obsahoval předěl umístěný ve Vendelínově díle za kroniku Oráče Agrotechnika. Autor zmiňuje zatemnění mysli populace Velkého Omylu, která srostoucím technicko-technologickým pokrokem, dobrobytem akomfortem, při minimální angažovanosti acelkové prokrastinaci, bude směřovat kzáhubě, kčemuž se nyní planeta blíží mílovými kroky.

Předělů je vkronice nebývalé množství, ale použité příměry, slovní hříčky adobový význam vmnoha případech neumožňují ověřit pravdivost těchto predikcí. Otázkou zůstává, odkud Vendelín bral podklady pro tak široké, začasté spekulativní úvahy.

Úplně doloženým ahistoricky ověřeným předělem svěštbou budoucnosti byla událost zaznamenaná za vlády Ekonoma Uhrančivého. Vkronice se píše, že za panování krále inklinujícího kekonomii dojde krozdělení majetku monarchie mezi prostý lid a„všichni budou bohatí abude se jim dařit nadmíru dobře“. Kpublikovanému případu vskutku došlo, když onen panovník, pomocí zvláštních knih zvících kupónové, předisponoval majetek monarchie do rukou občanů. Skutečnost, že téměř vzápětí je openíze připravili vyčůraní šmejdi, už věštba neuváděla. Autor zřejmě plně nenahlédl okolnosti vzniku aprůběhu tohoto dějinného aktu, chamtivost obyvatelstva afikanost zlodějů, jimž netrvalo dlouho, aby občany usměrnili, kam patří, autnuli jim tipec ekonomickými eskapádami, kterým nerozuměli. Král Ekonom Uhrančivý posléze udělil všem nově nabyvším statků milost, čímž stvrdil pravost Vendelínova proroctví, stejně jako provedený kolosální ekonomický podvod.

Samostatnou kapitolou vdějinách Harmonie byly stravovací návyky. Ty, bohužel, od samotného počátku nepatřily knásledováníhodným. Máslo, plnotučné mléko, tuky obecně, přemíra nekvalitního masa, přílohy energeticky nadmíru vydatné, alkohol, slazené nápoje. Odsuzovala je drtivá většina nutričních poradců nejen vHarmonii, ale ipo celém Severním kontinentu. Jediným, jimž to bylo ganz egal, byli Harmoňané. Heslo „oblahobytu rozhoduje nikoli kvalita, ale plnost talířů“ se na dlouhé věky vrylo do paměti poddaných. Pivo aalkohol nadobro umlčely volání po kulinářské obrodě anutnosti snížit index tělesné hmotnosti (BMI) obyvatelstva. Vzdor popsaným peripetiím se stravováním produkovaly televizní kanály novodobé Harmonie program za programem, jak se bez ustání přežírat. „Pečeme koláče abuchty po ránu“, „Grilujeme od rána do večera“, „Peče celé království“ byly doplňovány reklamami na alkohol aprodukty světším či menším množstvím výtažků zmarihuany. Úplnou pikantérií byly kojenecké kuličky snadlimitní koncentrací látek THC. Ty měly přispět ke zklidnění dětí. Po jejich pozření se však drtivá většina konzumentů dostávala rovnou do disperzní péče lékařů pro diagnostikované ADHD.

Sport byl něco, co Harmonii do jisté míry charakterizovalo. Už od dob spodního glaciálu se na terénu budoucího království užíval zvláštní způsob lovu mamutů. Tlupa prvotních homo sapiens byla rozdělena na tři části. Dva adva muži útočili na srstnatého chobotnatce ze stran, dva obtěžovali jeho pozadí tak dlouho, až ochabla jeho pozornost aspadl do předem nastražené maskované jámy. Čtyři další lovci jej vpasti dorazili. Hon byl natolik efektivní, že po drahné době jej začali užívat pro svou taktiku fotbalisté. Systém 4-2-4 slaví úspěchy dodnes.

Kolektivní sporty byly vlastně už od svrchního paleolitu velmi populární. Skýtaly výhodu množství hráčů, variabilitu při útoku iobraně, přečíslení, ale především možnost vymluvit se na kolegy ztýmu, na jejich přístup kzápasu, nasazení či vyložené taktické lapsy. Náčelníci kmenů, budoucí trenéři, měli nepřeberné množství příležitostí hodit prohru na hráče. Jasnou předností kolektivní hry byla poskytnutá šance aktérům nehnat se do každé příležitosti nebo nechat kolegy vobraně samotné, ať se taky ukáží. Nezištná přihrávka byla do kolektivních her implementována ze zahraničí, neboť diváci vHarmonii si pamatovali pouze zakončovatele apředevším vítěze.

Složitější postavení měli sportovci vindividuálních disciplínách. Případný nezdar nebylo na koho svést. Avšak ituto situaci sportovci vHarmonii hravě zvládli. Počasí, terén, zdravotní stav, nepřízeň diváků, špatná konstelace hvězd. To byly nejčastější výmluvy při selhání aprohře. Fantazii se meze nekladly.

Jiným, prohnanějším způsobem, jak se zbavit zodpovědnosti za výkon, byl postoj sportovce-profesionála charakterizovaný prohlášením „já se jdu utkáním bavit“. Přeloženo do harmoničtiny, ať to dopadne jakkoliv, je to zábava. Mé selhání vpodstatě nestojí za řeč. Tento alibismus zněl obzvláště věrohodně zúst sportovců, do jejichž přípravy byly vloženy miliony harmonických korun. Jeden redaktor periodika tištěného vhlavním městě se pozastavil nad skutečností, že se někdo může na úkor daňových poplatníků bavit. Reakce na článek byla velmi emotivní. Někteří čtenáři poukazovali na fakt, že ani lékaři se nemohou veselit komplikovanou operací aže drtivá většina lidí vůbec nepracuje pro potěšení. Jiný názor měli přívrženci hvězd, idolů či nedostižných osobností, kteří hovořili ogenialitě sportovců, přivádějících je až ke katarzi, aže těmto nadlidem bude odpuštěno všechno, jednou provždy. Jen jedna starší paní ve svém příspěvku prohlásila, že sportovci jsou pro ni mladí blbí opálení lidé svelkou taškou. Noviny tuto její charakteristiku neotiskly.

Půtky, rozmíšky aněkdy doslova pře však neměly vliv na rozkvět sportovních odvětví ani tělovýchovného života obecně. Úpoly, zápasy, poměřování sil aobratnosti jako by Harmoňanům učarovaly. Nikoliv však zdůvodů prahnutí po příležitosti ukázat, co dovedu, ale pro možnost být stranou, nedělat nic, pouze hodnotit akibicovat, mít vlastní názor, samozřejmě ten nejlepší, těsně po utkání, závodu či turné. Historici asociologové rozklíčovali přístup Harmoňanů ktělesné výchově asportu. Pokus ovyniknutí vodvětví či disciplíně vmládí, následovaný hořkým zjištěním, že na to prostě nemám, až po terciární postoj „Já bych jim to ukázal! To když já jsem byl mladej … Čučkaři! Holota mizerná! Válejí se po stadionech apo halách za těžký prachy ajediné, co produkují, je tahle mizérie“. Umírněná většina národa, která si na sport nikdy nesáhla, měla za to, že tihle darmožrouti by měli pěkně narukovat do práce apo šichtě si zajít zatrénovat. Co ale nelze tělesné aktivitě vHarmonii upřít, je fakt, že vyvolávala afekty ahnutí mysli. Všichni monarchové Harmonie záhy zjistili, jak je možné snížením inteligence při fandění až na minimum pracovat stakto emocionálně upravenými lidmi, ato formou vybití.

Dostupnost lékařské péče byla vHarmonii vždy na vynikající úrovni. Snad žádný jiný národ na planetě Velký Omyl neměl tolik domácích lékařů jako toto bezvýznamné království. Rodinné kroniky přetékaly zaručenými recepty na ochranu toho nejdražšího, co máme. Přímé medicínské účinky všech zástupců flóry byly doplněny léčivy poskytovanými faunou. Zbylou kurativu zajišťovaly anorganické substráty, míchané zprvu metodou pokus– omyl, později na základě vědeckých znalostí způsobem omyl– omyl. Dějiny jednoznačně prokázaly nemístnost hesla „masovostí kmistrovství“. Počet domácích lékařů vHarmonii neměl totiž žádný vliv na úmrtnost obyvatel akadence morových ran byla srovnatelná sokolními zeměmi. Průměrný věk dožití vinou stravovacích návyků anezřízeného chlastání obyvatel nebyl zrovna chloubou monarchie. Spokrokem arůstem vzdělanosti přibyly knepřátelům lidského zdraví, jakými byly viry, bakterie aparazité, ještě studovaní lékaři. První tři jmenovaní zlořádi pustošili zdraví na základě dlouhodobé evoluční zkušenosti ajistoty účinku. Posledně jmenovaní, spolu sfarmaceutickými koncerny, decimovali populaci cílevědomě. „Zdravý člověk je špatně vyšetřený,“ znělo jejich heslo. Máme-li lék, nemoc kněmu vždy najdeme. Farmaceutické koncerny zahrnovaly trh látkami, znichž některé měly na zdraví kupodivu ipříznivý účinek.