Přeložila Michaela Melišíková

NEIGHBORS

Copyright © 2021 by Danielle Steel

All rights reserved including the rights of reproduction in whole

or in part in any form.

Translation © Michaela Melišíková, 2025

ISBN 978-80-249-5783-8

Obsah

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

Mým úžasným a nesmírně milovaným dětem

Beatrix, Trevorovi, Toddovi a Nickovi,

Sam, Victorii, Vanesse,

Maxxovi a Zaře.

Přeji si toho pro vás mnoho,

ať vás obklopují dobří a milující lidé,

dobří lidé, jež můžete milovat i vy.

Přeji vám moudrost činit ta správná rozhodnutí

a odvahu čelit životním výzvám,

spokojenost a štěstí.

Ať je váš život provázen zdarem a úspěchem.

Mám vás moc ráda,

máma / d.s.

1

Masivní kamenné sídlo bylo rozpálené dokonce i v suterénu, zatímco se Debbie Specková činila ve velké praktické kuchyni a ukládala potraviny, které právě přivezl její manžel Jack. Ten se silně potil. Bylo mu čtyřiačtyřicet, měl poněkud nadváhu, tmavé vlasy mu začínaly plešatět a neustále se za ním táhl odér vody po holení, jejímž účelem bylo překrýt slabý alkoholový zápach levné skotské, již měl v pokoji a popíjel po nocích. Ten pach mu po sebemenší fyzické námaze pronikal póry i na druhý den. Debbie se k němu obvykle večer na jednu nebo dvě skleničky také přidala. Upřednostňovala však gin s tonikem nebo vodku uloženou v mrazáku v suterénním bytě, kam by jejich zaměstnavatelka Meredith Whiteová nikdy nevkročila. Respektovala jejich soukromí, což jim naprosto vyhovovalo. Ani Debbie nebyla žádný drobeček a vlasy si sama odbarvovala na blond.

Posledních patnáct let působili jako správci nemovitosti a pečovali o dům známé filmové hvězdy, která již byla v penzi. Když je Meredith najímala, stále ještě pracovala. Jeden film střídal druhý, často natáčela mimo bydliště a její manžel Scott Price, herec a producent, to měl stejně. Občas, když dělali na různých filmech, museli vydržet jeden bez druhého i celé měsíce.

Pro Jacka a Debbie to byla ideální práce. Jejich zaměstnavatelé se totiž v tom svém obrovském, luxusním sídle zas tak často nevyskytovali. Většinu času byl alespoň jeden z jejich šéfů pryč, a když už byli doma, měli plné ruce práce. Na Jacka a Debbie, jimž důvěřovali, neměli kdy příliš dohlížet. Navzdory svému mládí – bylo jim tehdy oběma teprve devětadvacet – si hospodyně i její manžel dobře uvědomovali, jaké skryté výhody takové zaměstnání poskytuje. Připadalo jim, jako by trhali zralé ovoce ze stromu. Obchody a řemeslníci, které najímali na vše, co bylo v domě potřeba, jim poskytovali štědré provize jako úplatek, a i případné bezplatné služby nevědomky hradil jejich zaměstnavatel, když si je nepoctiví dodavatelé vyúčtovali. A že takových plateb nebylo málo, jak Jack s Debbie dobře věděli. Během několika měsíců od nástupu do zaměstnání si vytvořili celou síť takovýchto výnosných vztahů. Považovalo se to za běžnou praxi a Jack s Debbie se své zaměstnavatele neštítili okrádat. Dělali to už v minulosti. Své zaměstnavatele si vybírali podle toho, jak velký zisk jim přinesou a jak moc jsou zaneprázdnění, roztržití nebo zkrátka nepřítomní.

Meredith byla v době, kdy Jacka s Debbie najala, jednou z nejlépe placených hereček v oboru a chovala se k manželům velkoryse. Zpočátku museli občas někam zavézt jejího třináctiletého syna Justina, měli však k dispozici vychovatele, kteří na chlapce dohlíželi, a jednu mladou absolventku vysoké školy, jež v domě přebývala, když oba rodiče odcestovali. V takových případech vozila Justina do školy ona. Jakmile měli matka nebo otec volno, věnovali se chlapci sami. Jejich dcera Kendall odešla před sedmi lety na vysokou školu do New Yorku a do San Francisca se už nevrátila. Když tu Debbie a Jack začali pracovat, bylo jí pětadvacet, a domů jezdila jen na Vánoce. V té době už byla vdaná a měla vlastní dcerku Julii. Meredith a Scott trávili mimo domov tolik času, že se stěží naskytla chvíle, kdy je mohli vidět. Byli velmi zaneprázdnění.

Pro Jacka a Debbie to představovalo ideální zázemí. Byt, který jim přidělili, původně zařízený pro tchyni, měl samostatný vchod a hezké vybavení. Sídlo se nacházelo v Pacific Heights, nejlepší rezidenční čtvrti v San Franciscu, a bylo největší ve městě. Oba manželé považovali práci pro dvě velké filmové hvězdy za prestižní a výhodné zaměstnání. Meredith a Scott se do města přestěhovali po narození syna. Jejich dceři bylo tehdy dvanáct let. Meredith jim pověděla, že další dítě v L. A. vychovávat nechtěli. San Francisco bylo menší, konzervativní město, poskytující všeobecné vyžití, se skvělými školami pro Justina a Kendall, celoročně se těšilo pěknému počasí a dům i pozemky jim zajišťovaly kýžený prostor a soukromí, čemuž dopomohl i vysoký živý plot, který při koupi domu nechali vysadit.

V průběhu let se Debbie a Jack naučili plně využívat všech výhod, jež jim práce přinášela. Z mnohaletých provizí měli našetřenou úctyhodnou finanční rezervu. Několik pokladů si našlo cestu i do jejich bytu, zejména dva velmi cenné malé francouzské obrazy, které se před dvanácti lety vytratily z hlavní části domu a visely teď v jejich ložnici. Meredith jejich zmizení nikdy nepostřehla. Debbie se líbily, a tak je „přemístila“ do jejich bytečku. Kromě toho měla Meredith bankovní účet určený na placení výdajů na domácnost. Debbie se před lety dobrovolně přihlásila, že se o jeho vedení ráda postará a zbaví tím šéfovou zdlouhavé práce. Drobné částky, natolik titěrné, že je nezpochybňoval ani Meredithin účetní, si však Debbie ukládala na své vlastní konto. Ti dva byli šikovní zloději.

Oba úslužně uspokojovali veškeré potřeby svých zaměstnavatelů a projevili hluboké pochopení a soucit, když se Meredithin život před čtrnácti lety zhroutil. Její zlatá éra šla nedlouho po jejich příchodu rychle ke dnu a během necelého roku se její svět rozpadl. Kvůli tomu přistupovala k vlastním účtům méně obezřetně a snadno se nechala rozptýlit.

Před čtrnácti lety si její manžel Scott začal velmi medializovanou aférku s mladou italskou herečkou, která si s ním zahrála v jednom filmu. Jí bylo sedmadvacet a jemu pětapadesát, téměř dvakrát více než jí. V době, kdy na chod domu najali onen manželský pár, se zdálo jejich manželství s Meredith pevné. Na lidi ze showbyznysu působili až neobyčejně stabilně. Podle toho, co Jack s Debbie vypozorovali, zbožňovali jeden druhého i své děti, jenže pak Scott odjel na natáčení filmu do Bangkoku a jejich manželství se ocitlo v troskách. Jakmile se vrátil domů, opustil Meredith kvůli Silvaně Rossiové a odstěhoval se s ní do New Yorku.

Meredith ta zrada hluboce ranila, nicméně kvůli svým dětem zachovala statečnou tvář. Jacka a Debbie překvapilo, že Scotta před svým synem nikdy neočerňovala, Debbie ji však nejednou zahlédla plakat samotnou v ložnici. V takových chvílích k ní přišla a vřele ji objala.

Ponížená historkami z bulváru o Scottovi a Silvaně, Meredith skoncovala s veškerým společenským životem, začala se vyhýbat lidem a plně se věnovala synovi, jehož vozila do školy a na sportovní tréninky. Trávila s ním čas a každý den spolu večeřeli. Debbie zaslechla, jak odmítla film, který jí nabídli. Herečka chtěla být se synem doma, dokud neopadne vzrušení ze skandálu kolem rozchodu. Justina celá situace velmi rozrušila. Mluvil o tom s Jackem a několikrát letěl za otcem do New Yorku. Pokaždé se vrátil s tím, jak moc svou budoucí macechu nenávidí. Scott měl v plánu se s ní oženit, jakmile bude oficiálně rozvedený. Když se Justin jednou svěřoval Jackovi, nazval ve svých čtrnácti letech otcovu milenku lacinou courou, jak poté Jack sdělil Debbie. Podle chlapce tu ženu údajně neměla ráda ani jeho starší sestra Kendall. Tu Jack ani Debbie téměř neznali, protože se přestěhovala do New Yorku ještě před jejich příchodem.

Rozhovorů s hospodyní na téma Silvana se Meredith zdržovala. Byla to důstojná, diskrétní a uctivá žena, i když Debbie tušila, že Meredith musí tu mladou italskou hvězdičku nenávidět, protože Scott se hrnul do rozvodu jako divý. Jejich dříve zdánlivě šťastné manželství bylo rázem pryč. Meredith pozastavila svou nesmírně úspěšnou kariéru, aby mohla veškerý čas trávit se synem. Ačkoli ji Debbie v té době ještě tolik neznala, za tohle ji obdivovala.

Jack a Debbie žádné vlastní děti neměli. V minulosti v Palm Springs pracovali pro jeden starší pár, oba manželé však zemřeli v rozmezí několika měsíců po sobě. Jack a Debbie se seznámili na odvykací kúře v San Diegu dva roky předtím, než tu práci dostali. Oba vyrůstali v jižní Kalifornii, ovšem v mládí se nikdy nesetkali. Jack měl za sebou řadu zatčení za drobné trestné činy, většinou podvody s kreditními kartami, aby podpořil svou drogovou závislost. Debbie byla stíhána za krádeže v obchodech i jinde, krádež kreditních karet a držení marihuany s úmyslem prodeje. Soudy je poslaly do stejného odvykacího programu. Oběma bylo v té době dvaadvacet let a strávili tam šest měsíců. Během pobytu v léčebně zosnovali plán, že si najdou společného zaměstnavatele. Jejich vztah nakonec přerostl v lásku, respektive propojení vzájemných ambic. Vzali se, protože tak mohli získat lepší práci, jako správce nemovitosti a hospodyně, jako pár. Jack navrhl, že pracovat v domech bohatých lidí by mohlo být lukrativní a do budoucna představovat vzácnou příležitost k ještě velkolepějším plánům. Debbie zdůraznila, že rozhodně nehodlá někomu dělat uklízečku, drhnout záchody ani nosit uniformu, a on jí vysvětlil, že jako správci nemovitostí budou mít na starosti luxusní sídla. Díky tomu si budou moct dělat, co se jim zachce, najímat další lidi právě na tyto úklidové služby nebo na zahradničení a pěkně si z toho žít. V době nepřítomnosti zaměstnavatelů se jim jistě podaří i ukrást pár cenností, svalit vinu na někoho jiného, sesbírat nějakou tu hotovost a zároveň si vydělat slušný plat jenom za to, že si budou dobře žít v cizím domě. Znělo to tak lákavě, že se to po odchodu z léčebny rozhodli zkusit. Šli do renomované pracovní agentury v L. A. s falešnými referencemi, které Jack sám napsal na jím vyrobeném tiskopise. Posléze tvrdili, že reference pochází od manželského páru, který zemřel, aniž zanechal dědice, takže se jejich verze nedala ověřit. Agentura se k ověřování referencí stavěla přezíravě, a pokud o to klient nepožádal, neprověřovala ani trestní rejstřík.

Z prvního zaměstnání je vyhodili pro obecnou neschopnost a nezpůsobilost. Rychle se naučili, co se od nich očekává, a přešli k práci v Palm Springs pro pár, který doopravdy zemřel. Ti manželé už byli tak staří, že tomu, co Jack a Debbie provádějí, nevěnovali pozornost. Jejich děti s vděčností kvitovaly, že se o jejich rodiče starají přátelští, starostliví a zodpovědní lidé, a zaměstnavatelé na ně dokonce pamatovali i v závěti. Jack a Debbie si pak nějaký čas pohodlně žili z peněz, které jim ti nebožtíci odkázali. Když se pak ucházeli o práci v San Franciscu, konečně mohli předložit pravé reference. Scott a Meredith právě tou dobou hledali někoho na péči o domácnost prostřednictvím losangeleské agentury, jíž důvěřovali a kterou dobře znali. Nabídce zaměstnání u takových celebrit mohl mladý manželský pár jen stěží odolat. Byl to pro ně velký krok vpřed a oba již dobře věděli, co se od nich očekává. Chápali, jak servilně se musí chovat, aby se vloudili do života svých zaměstnavatelů. Scott je ze začátku moc rád neměl. Svěřil se Meredith, že mu připadají slizcí, ale nakonec na tom nezáleželo, protože o necelý rok později odjel do Bangkoku na natáčení a pak už byl pryč nadobro. Meredith jim jejich hru zbaštila mnohem ochotněji.

Jako její zaměstnanci působili už patnáct let a Meredith na nich byla zcela závislá, protože ji chránili před okolním světem a starali se o její potřeby, kterých však bylo minimum. Nebyla náročná a většinu času trávila čtením v pracovně hned vedle ložnice nebo vysedáváním v zahradě. Hosty do svého domu už vůbec nezvala. Okolní svět jako by ji za posledních čtrnáct let míjel, přesněji řečeno se z něj sama vyčlenila a raději žila klidnějším životem než jako celebrita. Svět na ni však nezapomněl. Jakmile se uchýlila do ústraní, stala se zároveň i legendou.

Šest měsíců poté, co se Scott přestěhoval se Silvanou do New Yorku a podal žádost o rozvod, aby se s milenkou mohl oženit, k nim jejich syn Justin na celý srpen odjel do pronajatého domu v Maine. Poslední dva týdny v srpnu se k nim měla přidat i Kendall s manželem a dcerou Julií. Kendall neměla Silvanu ráda o nic víc než Justin, nicméně s otcem si byla blízká a bratříčka zbožňovala. Rozchod rodičů nesla těžce, ale měla k otci blíž než k matce a byla ráda, že teď žije v New Yorku. Kendall byla provdaná za úspěšného investičního bankéře a v New Yorku se jim žilo velmi pohodlně.

K pronajatému domu v Maine náležel i motorový člun, na nějž se Scott těšil, a malá plachetnice, o které věděl, že se bude líbit Justinovi, protože dvě léta po sobě jezdil do státu Washington na jachtařský tábor. Na čtrnáctiletého kluka z něj byl poměrně zdatný námořník. Meredith svého takřka bývalého manžela varovala, že si nepřeje, aby se Justin plavil sám v neznámých a nepředvídatelných vodách u pobřeží Maine. Scott ji ujistil, že popluje s ním, přestože je podle něj chlapec zdatnějším námořníkem než většina mužů dvakrát starších než on, a navíc tento sport přímo miluje. Justin vždycky říkal, že si jednoho dne koupí vlastní plachetnici a obepluje svět.

Dohodli se, že chlapec stráví srpen s otcem. Těšil se i na to, že se na dva týdny uvidí se sestrou, kterou zbožňoval. Po otci se mu po jeho přestěhování do New Yorku stýskalo, rozchod rodičů ho taktéž trápil. Představa celého měsíce s otcem ho těšila, navzdory Silvanině přítomnosti. Považoval ji za hloupou ženskou, která si otce omotává jako had, což Justinovi připadalo trapné. Snažil se ji ze všech sil ignorovat. Její angličtina nebyla moc dobrá, takže měl záminku se s ní nebavit.

Deset dní poté, co Justin dorazil do Maine, měl Scott jednoho krásného slunečného rána kocovinu po večírku, na který se Silvanou vyrazili předchozího večera k novým přátelům. Kvůli bolesti hlavy se mu nechtělo vstávat z postele, a tak dovolil Justinovi, aby si vyjel s malou plachetnicí sám. Ostatně, nejednalo se o žádnou velkou loď a Justin slíbil, že se bude držet blízko břehu a vrátí se včas na oběd.

O hodinu později se přihnala bouře, oceán se rozbouřil a Justinovu loď, bičovanou vlnami, nečekaně unášel proud dál, než chlapec zamýšlel. Poté, co Scott v poledne vstal, si při pohledu na prudké vlny uvědomil, že se Justin ještě nevrátil domů. Zavolal tedy pobřežní hlídku. Po člunu však nebylo ani stopy. Scott postával na molu a žaludek se mu svíral úzkostí. Moře bylo příliš rozbouřené na to, aby se po něm vydal motorovým člunem pátrat sám.

Pobřežní stráž toho odpoledne zjistila, že se loď převrhla, avšak po Justinovi jako by se slehla zem. Teprve o dva dny později se našlo jeho tělo. Moře je vyplavilo na pláž jednoho ze sousedních ostrůvků. Kendall tou dobou již přiletěla do Maine, aby s otcem čekala na zprávy, zatímco Meredith seděla v San Franciscu u telefonu a modlila se. Její nejhorší obavy se naplnily. Scott vzlykal, když Meredith volal v den, kdy se to stalo a když pak našli Justinovo tělo. Kendall při rozhovoru s matkou nedokázala přestat plakat. Všichni byli tou zprávou úplně zdrceni. Hluboce otřesený Scott odletěl spolu s dcerou a Justinovým tělem do San Francisca na pohřeb, který musela Meredith pro jejich syna zorganizovat. Kendall s otcem hluboce soucítila, jelikož věděla, jak se cítí provinile, a věřila, že její matka je dost silná na to, aby takovou ztrátu unesla lépe. Scott tak silný nebyl.

O čtrnáct let později z této tragédie nezbylo nic než jen mlhavá vzpomínka, která je všechny stále pronásledovala. Meredith se Scottem od té doby téměř nepromluvila. Kendall otce litovala a ještě více se s ním sblížila. Několik let po Justinově smrti navštěvovala matku povinně jednou až dvakrát ročně, ale vyčítala jí, jak moc byla na Scotta tvrdá a jakou daň si to na něm vybralo. Jeho vlastní pocit viny ho téměř zničil.

Rok nebo dva po synově smrti propadl Scott drogám a alkoholu. Nakonec se s pomocí přítelkyně a dcery opět postavil na nohy. Ze smrti jejich syna vinila Meredith pouze jeho, což Kendall považovala za kruté. Vždyť to byla nehoda. Otec ho přece nezavraždil. Zachoval se však hloupě a nedbale a porušil slib vůči Meredith, v důsledku čehož Justin zemřel. Meredith brzy poté podala žádost o rozvod.

Jakmile je soud definitivně rozvedl, Scott se oženil se Silvanou. Tehdy ji potřeboval víc než kdy jindy. Dva roky po Justinově smrti Scott opět vystřízlivěl a pokračoval v kariéře. Teď, v devětašedesáti, se spíše než herectví věnoval dráze producenta a režiséra a těšil se ještě většímu úspěchu než kdy dřív.

Zato Silvanina začínající kariéra šla ke dnu, a než se Scott vrátil do práce, upadla v zapomnění. Teď žila životem manželky úspěšné hollywoodské celebrity a byla tak ve svých jednačtyřiceti letech spokojená. Hezká tvářička zestárla a Silvana navíc i přibrala. Krása byla tatam a stala se z ní protivná ženská bez špetky talentu. Patřila k těm, co v mládí sice oplývaly půvabem, ale v pozdějším věku se až příliš snažily, absolvovala mnoho plastických operací a ve finále to působilo lacině. Po třinácti letech manželství však byli se Scottem stále spolu a ona svou roli partnerky slavného herce a producenta milovala. I nadále žili v New Yorku, kde mohl trávit čas s Kendall a se svou vnučkou. Meredith pochybovala, že Scott Silvaně zachovává věrnost, ale teď už jí na tom nezáleželo. Kendall byla dospělá, Justin po smrti, a tak se Scottem nadále neměli důvod spolu komunikovat. Neviděli se od synova pohřbu, což byla ostatně pro všechny trýznivá vzpomínka. Scott si jeho smrt nikdy neodpustil a se Silvanou už dalšího potomka nezplodil. Ona žádného nechtěla, místo toho se sama pasovala do role Scottova dítěte, přece jen byla o osmadvacet let mladší než on. Hrála si na malou holčičku, přestože tak nevypadala.

Kendall matce nikdy neodpustila, jak byla na otce kvůli nehodě tvrdá, a do San Francisca teď jezdila jen zřídka. Pohled na dům, kde s bratrem vyrůstali, ji deprimoval. Matka nechala jeho pokoj udržovat jako svatyni a sama se uzavřela před světem a žila jako duch. Hospodyně a její manžel naháněli Kendall husí kůži, ti dva se totiž chovali, jako by jim dům patřil, čehož si její matka nevšímala. A v důsledku toho, že se dcera zdržovala daleko, se Meredith téměř jako k dceři chovala k Debbie. Koneckonců Debbie byla jen o čtyři roky starší než Kendall, mohla tedy opravdu být její dítě. Ostatně žily ve stejném domě a dennodenně se vídaly, zatímco s vlastní dcerou se Meredith vídala jen minimálně a k její lítosti se vzájemně odcizily.

Se smrtí jejího syna skončila i Meredithina nesmírně úspěšná kariéra. Dva roky setrvala za zavřenými dveřmi a oplakávala jeho ztrátu. Další tři roky trvalo, než se alespoň částečně cítila jako dřív. Stále měla Scottovi za zlé, že nedodržel slib a nechal Justina plout na lodi samotného. Chlapec se zřejmě dostal příliš daleko od břehu, a když se náhle zvedla bouře, člun se v obrovských vlnách daleko od pobřeží převrátil a jejich syn se utopil. Celé roky z toho měla noční můry, a nakonec se s tím pomalu, bolestně smířila.

V té době už ji natáčení filmů nezajímalo. Se Scottem rozumně investovali peníze, k životu toho příliš nepotřebovala, a pracovat tudíž nemusela. Usilovat o vlastní hvězdnou slávu jí po synově smrti připadalo jako parodie, a aniž by to měla v úmyslu, stala se samotářkou. Celé dny s nikým nepromluvila, až na pár slov s Jackem a Debbie, kteří zdatně drželi svět na uzdě, přesně jak si to přála. Chránili ji před veřejným životem, jehož se už nemínila účastnit.

Prvních pět let po Justinově smrti si Meredith svého okolí všímala jen málo, nezajímala se o ně. Vůbec si nevšimla, že ze stěn jejího obývacího pokoje zmizelo pár uměleckých děl, jelikož do místnosti vstupovala jen zřídka a výzdobě nevěnovala pozornost. Když jí Debbie řekla, že několik jejích kožichů ukradla služebná, kterou najala, Meredith to bylo jedno. Nechala Debbie, aby služebnou sama propustila. Nedokázala si představit, že by si na sebe znovu oblékla něco tak okouzlujícího. Oblékala si teď výhradně džíny, a když byla zima, zahalila se do staré parky a sedávala na zahradě. Nosila tenisky nebo své zahradnické boty. Když vyrazila na dlouhou procházku, nikdo ji nepoznal. Lidé v okolí věděli, kdo v domě bydlí, co se stalo a že už majitelka téměř nevychází mezi lidi. Byla to jedna z těch tragédií, které se v životě stávají a z nichž se někteří lidé nikdy nevzpamatují. Meredith byla zřejmě jednou z nich.

Kariéra se jí zastavila s její devětačtyřicítkou a spolu s tím i veškerý další život. Uzavřela se před přáteli a neměla žádnou rodinu kromě Kendall, která však žila s manželem a dcerou takřka pět tisíc kilometrů daleko, měla svůj vlastní hektický život a do San Francisca jezdila jen sporadicky. Kendall si zůstala blízká s otcem a matku ze svého života vyloučila. Manželova zrada se Silvanou, synovo úmrtí a to, že se dcera postavila na stranu otce a opustila ji, to vše by představovalo kruté rány pro kohokoli. Meredith se tedy uchýlila do ústraní.

Čtrnáct let po Justinově smrti, ve svých třiašedesáti letech, žila Meredith poklidným životem, což jí plně vyhovovalo. Její agent, s nímž se do té doby odmítala stýkat, již zemřel, aniž by si ještě stihli promluvit. Neměla zájem znovu pracovat nebo pokračovat v herecké dráze jako v minulosti.

Justinova smrt ji už netrápila. Naučila se s tím žít a tu ztrátu přijmout. Věřila, že se s ním jednoho dne opět setká. Místo cestování se spokojila s přebýváním v San Franciscu, v domě, kde Justin prožil celý svůj krátký život. Jeho pokoj v nejvyšším patře zůstal nedotčený. Teď už do něj chodila jen zřídka, snad jen když tam něco hledala, nějakou jeho fotografii nebo jiné z jeho věcí. Zkrátka jí postačovalo vědomí, že tam ta místnost je a vypadá stále stejně jako v době, kdy byl naživu. Za čtrnáct let se u ní doma nic nezměnilo. Dávalo jí to iluzi, že se po Justinově smrti zastavil čas. Roky přesto plynuly.

Jack a Debbie se stali Meredithinými ochránci, jejím štítem před okolním světem a zvědavýma očima, a zcela toho využívali ke svému vlastnímu prospěchu, což jejich zaměstnavatelku nezajímalo, vlastně si toho ani nevšimla. Ti dva se tedy rozhodli, že nechají živý plot narůst do takové výšky, aby za pomyslné hradby jejich pevnosti nikdo neviděl. Prvních pět let se Meredith utápěla v chorobné depresi. Nyní z ní byla tichá žena se slavnou minulostí a tragickým příběhem, spokojená s procházkami po vlastní zahradě nebo s tím, že se za sychravých dnů vypravila na pláž na čerstvý vzduch, s větrem ve tváři. Netoužila po společnosti ani po přátelích, jež celá léta neviděla. Jejich životy se teď až příliš lišily.

Meredith se v poslední době dívala na některé filmy, které Scott režíroval, a překvapila ji jejich kvalita. Zároveň se jí ulevilo, že v nich nehrál. Netoužila znovu vidět Scottovu tvář, všechny jeho fotografie z jejího domu už dávno zmizely. Všude byly snímky Justina, v každém věku, tedy za těch krátkých čtrnáct let, a sem tam i nějaká fotka jeho sestry. Debbie mluvila s Meredith o Justinovi s úctou a nabídla ženě podporu, kdykoli potřebovala utěšit. Věděla, co a jak má všechno ráda, co a kdy ráda jí a jak to má ráda naservírované, jak má ráda ustlanou postel, jaké knihy ráda čte, a to vše jí poskytovala. Debbie jí představila několik nových televizních seriálů, a dokonce je s ní sledovala. Stala se pro starší ženu filtrem, který odstínil všechno, čím se nechtěla zabývat, a usnadňovala jí život, zatímco Jack ji zase ujišťoval, že ji chrání, a ona mu věřila. Svět jí teď totiž připadal nebezpečný a neznámý. Meredith na nich nechtěla být závislá, ale aniž by to měla v úmyslu, stalo se tak. Všechno jí usnadňovali a ona jim za to byla vděčná. Ti dva ji na rozdíl od vlastní dcery a bývalého manžela neopustili. Dokonce protkali hlavní bránu hustým pletivem, aby jim dovnitř nenakukovali zvědaví kolemjdoucí. V okolí ji považovali za cosi jako legendu, velkou filmovou hvězdu, jíž zemřel syn a ona se stala samotářkou.

„Nejspíš si teď myslí, že jsem nějaká čarodějnice,“ podotkla občas s úsměvem Meredith. Ve svých třiašedesáti letech byla stále krásná, s obrovskýma modrýma očima, které její fanoušci milovali a pamatovali si je, pískově blond vlasy a elegantní, jemnou tváří. Byla pořád velmi přitažlivá, energická, a jelikož se udržovala v dobré kondici, na svůj věk vůbec nevypadala. Hodiny trávila zahradničením, protože ji bavilo, a četbou.

Navzdory horku trávila celé dopoledne na zahradě, kde stříhala růže. Vlny veder byly v San Franciscu vzácné a ona si to užívala. S velkým slaměným kloboukem na hlavě vešla do kuchyně pro něco k pití a usmála se na Debbie, která jí právě k obědu připravovala oblíbený salát s najemno nakrájenou zeleninou. Udržovala si pěknou postavu, ačkoli v prvních letech života v ústraní velmi zhubla a hospodyně ji musela přemlouvat, aby vůbec něco pozřela. Všechno, co oddaní manželé dělali, Meredith znovu a znovu dokazovalo, jak moc jim na ní záleží a jak jsou dobrosrdeční. Každopádně se o ni starali lépe než její dcera, která jí skoro nevolala, někdy dokonce celé měsíce. Meredith svou ztrátu pociťovala velmi silně.

„Páni, venku je ale pořádné vedro,“ konstatovala a usmála se na hospodyni. Měli za sebou dlouhé mlhavé léto a zářijová vlna veder představovala příjemnou změnu. „Je to pravé babí léto,“ dodala, zatímco si brala z lednice láhev studené vody a dlouze se napila.

„Při takovém počasí dochází k zemětřesení,“ usoudila Debbie a podala jí sklenici, avšak Meredith zavrtěla hlavou, žádnou nepotřebovala.

„To snad ne,“ zadoufala Meredith a odložila láhev. „Žiju tady už osmadvacet let a díkybohu tu nikdy k žádnému velkému zemětřesení nedošlo,“ pokračovala. „To v osmdesátém devátém nás minulo o čtyři roky. A muselo být dost ošklivé.“ Stále ji šokovalo, když si uvědomila, že Justin byl pryč polovinu doby, po kterou teď žila v San Franciscu. Bylo by mu teď osmadvacet, což nebylo snadné si představit. V jejích očích zůstal navždy tím čtrnáctiletým klukem.

Pamatovala si, jak se usmíval, žertoval a dělal si z ní legraci. Byl hravý, veselý a zábavný. Utěšovalo ji vědomí, že mu se Scottem dopřáli šťastné dětství, až do rozvodu bez smutku. Vzpomínala na něj teď s něžností, nikoli s hrůzou toho dne, kdy utonul.

„Kdyby někdy došlo k zemětřesení, tenhle dům se nepohne ani o píď,“ mínil Jack, zatímco vcházel do kuchyně, taktéž pro sklenici vody. Jemu i Debbie bylo už čtyřiačtyřicet let. Ani jeden z nich však nevypadal tak dobře jako ona. Meredith spíše připomínala jejich vrstevnici, dokonce měla méně vrásek v obličeji a kolem očí než Debbie, která měla vždycky trochu tvrdý výraz, sama si odbarvovala vlasy na žlutavou blond, a to teprve až když měla téměř třícentimetrové tmavé odrosty. Jackovi se zvětšovala pleš a pivní panděro, což Meredith vždycky překvapilo, protože pokud věděla, nepil, a Debbie přibrala rozhodně víc než jen pár kilo. Meredith byla stále přirozeně štíhlá a měla pěknou postavu, hlavně díky každodenním procházkám a hodinám jógy v sousedství, kde ji nikdo nepoznal. Se svou samotou se smířila, přijala ji a po nocích hltala knihy. Druhý den si pak o nich s Debbie povídala. Hospodyně nikdy nebyla velká čtenářka, ale věděla, že je to způsob, jak se s Meredith sblížit, a tak četla to, co věděla, že se líbí i její zaměstnavatelce. Zdálo se to zvláštní, ale staly se z nich nejlepší kamarádky.

* * *

Dům byl přes sto let starý a vytesaný z kamene. Jednalo se o největší sídlo v San Franciscu, stojící na velké parcele, která zabírala půl bloku. Mezi branou a živým plotem, impozantní stavbou a pozemkem se lidé, kteří sousedství neznali, podivovali, kdo tam asi tak bydlí. Jackova poznámka o domě jí připomněla něco z dávné minulosti.

„Když už mluvíme o zemětřesení, máme ještě nouzové zásoby pro případ, že by k nějakému došlo? V době, kdy jsme se sem stěhovali, preventivně jsme si udělali zásoby stanů, lan a páčidel, taky jsme pořídili nějaké konzervy, balenou vodu a prostředky první pomoci a uložili je do zahradní kůlny. Stále je udržujeme v použitelném stavu?“ Když byl Justin malý, schovávala tam i nějaké jeho oblečení, ale po několika letech v domě se zemětřesení bát přestali a na aktualizaci zásob zapomněli. Už léta si na ně nevzpomněla. „Měli jsme i lucerny na baterie.“ Vzpomněla si, že Scott chtěl mít v zásobách také zbraň, kdyby se někdo pokusil dům vyrabovat, to mu ovšem nedovolila. Pro případ nouze měli v trezoru obálku s penězi. Stále ji tam nechávala, když náhodou potřebovala drobné na něco pro Jacka nebo Debbie.

„Já se starám o lékárničky a nářadí,“ odpověděl Jack. „Stany jsem před lety daroval jednomu útulku pro bezdomovce. Stejně bychom nechtěli, aby lidé tábořili na pozemku. A oblečení jsem vyhodil.“ Přikývla, protože věděla, že se jednalo o Justinovy věci z doby, kdy byl ještě dítě. „A kdyby k zemětřesení někdy došlo, v domě máme spoustu jídla a vody. Udržujeme si tu slušný proviant.“ Debbie měla velké zásoby mraženého masa a konzerv. „Nepotřebujeme přece krmit celou městskou čtvrť,“ dodal s přísným výrazem, čímž naznačil, že ji chrání před zvědavými cizinci. „Máme tu všechno, co potřebujeme, abychom si vystačili na dlouhou dobu. Dům stojí na žule, zemětřesení byste tu sotva zaznamenala, a máme také nouzový generátor pro případ, že by vypadla elektřina,“ prohlásil sebevědomě. Scott ten generátor nechal nainstalovat, když to tu koupili.

Ostatní domy v bloku představovaly pohledné viktoriánské budovy, samé dřevostavby. Byly krásné, jenomže méně pevné, a tak by silné otřesy půdy nemusely ustát zrovna dobře. Meredith své sousedy neznala a ani o to nestála. Když se nastěhovali, Scott se o ostatní docela zajímal, stejně jako o následky případného zemětřesení, ovšem Meredithin život se od té doby radikálně změnil. Netušila, kdo bydlí v řadě pěkných viktoriánských domků v jejím bloku, a domnívala se, že to netuší ani Jack s Debbie. Ti dva si střežili své soukromí dokonce ještě víc než ona a vůči sousedům a kolemjdoucím, kteří se snažili nakouknout skrz bránu, se vždycky zdáli být spíše podezřívaví. Snažili se svou zaměstnankyni ochraňovat.

Jako každý den s nimi usedla k obědu u kuchyňského stolu. Dělávala to tak už mnoho let. Nepřipadalo jí správné přidělávat Debbie práci s tím, že bude obsluhovat jediného člověka v jídelně. Vzhledem k tomu, jak laskavě ji podporovali v nejtěžším období jejího života, při rozvodu a ztrátě syna, se vůči nim chtěla chovat vstřícně. Vynahradili jí to, že svou dceru vídala tak málo. Zpočátku si nechávala servírovat jídlo na tác ve své pracovně, ale teď už léta obědvala a večeřela s Jackem a Debbie, přestože se původem a rodinnou historií od ní poměrně lišili. Zkrátka vyrůstali v chudých poměrech a dále než na střední školu to nikdy nedotáhli. Debbie ji dokončila, ovšem Jack se školou seknul už ve druháku. Přestože byli skoro o dvacet let mladší než ona, stali se jejími jedinými přáteli. Občas se s Debbie v pracovně dívala na některý z jejich oblíbených seriálů. Byla to větší zábava než ho sledovat sama, a navíc si o něm pak mohly povídat. Jacka tyhle seriály nebavily. Vždycky jim je zkritizoval a odebral se do svého a Debbiina bytu dívat na sport, který zase vadil jeho ženě. S Meredith měly rády stejné televizní pořady a četly stejné knihy, protože se o to Debbie aktivně snažila. Byla intelektuálně ambicióznější než Jack. V některých ohledech si byla s Meredith blízká jako dcera, sestra nebo kamarádka. Jack byl mlčenlivější, méně upovídaný než Debbie. Ta svou zaměstnavatelku zapojovala do hovoru, a představovala tak lepší společnici. On byl sice bystrý, ale moc toho nenamluvil.

Meredith se po obědě vrátila na zahradu, aby tam dokončila práci. Horko jí nevadilo. Naopak si v něm libovala. Kolem čtvrté hodiny přišla Debbie zkontrolovat, jak se jí daří, a přinesla jí sklenici ledové limonády. Meredith ji vděčně a s úsměvem přijala. Dlouze se napila a vypila naráz polovinu obsahu sklenice.

„Bože můj, to je taková dobrota. Umírala jsem žízní, ale nechtělo se mi chodit dovnitř.“ Odhodila klobouk na zahradní židli a vychutnávala si sluneční paprsky na tváři.

„Ty vaše růže jsou dokonalé,“ pochválila ji Debbie, což Meredith potěšilo.

„Nikdy by mě nenapadlo, že se budu vyžívat v zahradničení. A vážně mě to baví.“ Ustřihla obzvlášť bujnou tmavě červenou růži, podala ji Debbie a obě ženy si vyměnily vřelý úsměv. Byly každá úplně jiná. Meredith pocházela z vážené rodiny, i když ne z bůhvíjak zámožné. Měla však aristokratické vystupování a vrozený půvab. Debbie vyrostla v naprosté chudobě, v přívěsu, a její vzhled tomu nasvědčoval. Působila poněkud hrubě, obzvlášť s těmi špatně odbarvenými vlasy a silnými odrosty. Přesto Meredith věřila, že si rozumějí a jsou přítelkyně. „Přemýšlela jsem o tom, že bych se přihlásila na kurz čínské kuchyně, když máme čínu všichni tak rádi. Není důvod, abyste každý večer vyvářela,“ pravila velkoryse. Až na to, že Meredith byla její zaměstnavatelka a Debbie byla za vaření placená. Trávily spolu tolik času, že bylo snadné na to zapomenout. Když spolu lidé žijí v takové blízkosti a s nikým jiným se nestýkají, hranice mezi jejich rolemi nejsou natolik patrné.

Debbie se po několika minutách vrátila do domu. Venku na ni bylo příliš horko, vzduch vlhký, těžký a dusný. Opravdu se zdálo, že je přímo ideální počasí na příchod zemětřesení, i když Meredith věděla, že se jedná o pouhý mýtus. Nikdy neslyšela žádné důkazy o tom, že by během zemětřesení v roce 1906, které bylo ze všech nejsilnější, panovalo takové dusno. Naopak k zemětřesení v osmdesátém devátém došlo během Světové série, finále play-off baseballové ligy, takže tehdy mohlo být zhruba tak dusno jako dnes. Meredith se tím nijak netrápila. Vedli spolu jen klasickou triviální konverzaci o počasí.

Když v pět hodin sbírala košík se zahradnickým náčiním, napadlo ji, že večer zavolá dceři. Meredith se stále snažila vztah s ní napravit. Kendall jí volala jen zřídka a už dlouho spolu nemluvily, naposledy když se dohadovala se svou devatenáctiletou dcerou kvůli tomu, že chtěla zanechat studia na univerzitě, ačkoli chodila teprve do prvního ročníku. Přestože studovala prestižní dramatický obor v soukromém vzdělávacím centru Tisch School na Newyorské univerzitě, školu nenáviděla.

Pokud by se na vysokou vykašlala, šla by tak v matčiných šlépějích. Kendall totiž absolvovala první ročník ve Florencii, kde strávila rok v rámci studijního pobytu. Bylo jí tehdy dvacet, bláznivě se zamilovala do George Holbrooka, nejstaršího syna významné a velmi zámožné newyorské rodiny bankéřů. Oba ve Florencii tou dobou studovali. Kendall se pak odmítla na Kolumbijskou univerzitu vrátit. O Vánocích se zasnoubili a o několik měsíců později se vzali. Kendall byla tvrdohlavá dívka. Se studii byl pak konec. Její i Georgeovi rodiče se obávali, že jim vztah nevydrží. Považovali je za příliš mladé na to, aby jim manželství fungovalo. Přesto nyní, po dvaceti letech, byli Kendall s manželem stále spolu a podle ní i šťastní. Deset měsíců po svatbě se jim narodilo dítě, dcera Julia. Meredith se také nezdálo rozumné, že s dítětem tolik pospíchají, byli přece jen dost mladí, ovšem Kendall si vždycky dělala, co chtěla, a jak se ukázalo, s Georgem se k sobě hodili. Oba byli konzervativní, velmi společenští a podle Meredithina názoru tak trochu zkostnatělí.

Kendall byla členkou všech významných charitativních výborů v New Yorku. Georgeovi rodiče nepovažovali za výhru, že jejich snacha pochází z herecké rodiny. Kendall se do školy už nevrátila ani nepracovala. Byla klasickou společenskou manželkou, což se jejich dceři Julii příčilo. Ta totiž chtěla jít ve šlépějích svých prarodičů, odjet do L. A. a pokusit se stát herečkou. Chtěla roztáhnout křídla a rovnou už létat, což se zase nelíbilo jejím rodičům. Meredith se při tom pomyšlení musela usmát. Jen ať si to teď Kendall užije, když se její dcera bouří, chce do světa a odmítá všechno, co její rodiče představovali a čeho dosáhli.

Po narození Justina se snažili se Scottem střídat tak, aby když jeden točil mimo město, druhý se synem zůstal doma. Zato v Kendallině dětství bývali často pryč oba najednou, což jim dcera později vyčítala, zejména své matce. Tu vinila ze všech neduhů svého raného dětství.

„Krucinál, to byla ale síla,“ pronesla Meredith klidněji, než se ve skutečnosti cítila. „Asi to počasí bylo na zemětřesení vážně ideální.“

„Nestalo se vám nic?“ zeptala se jí Debbie. I ona vypadala silně otřeseně.

„Asi ne,“ odpověděla Meredith. „A vám? Kde je Jack?“

„Děkuju, že jste přišla.“

„Jste obě v pořádku? Plyn jsem už vypnul,“ oznámil jim konejšivým tónem.