Sharon Page, Touha

série Vábení Krve – kniha 6.

Vydalo nakladatelství MEDIAPLEX, s. r. o.,

Holečkova 789/49, Praha 5,

v Praze roku 2025. Vydání 1.

Vytiskla tiskárna Iva Vodáková – DURABO, Čelákovice

Z anglického originálu Blood Fire

vydaného nakladatelstvím Kensington Publishing Corp.

Cover design © Jenna Skold

© 2025 MEDIAPLEX, s. r. o.

© 2012 Edith E. Bruce

All rights reserved

Všechny postavy, společnosti i místa v této knize jsou fiktivní. Jakákoli podobnost s reálným světem nebo skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je zcela náhodná.

Znak nakladatelství MEDIAPLEX i znaky všech edičních řad jsou chráněny ochrannou známkou.

ePub: ISBN 978-80-87720-86-8

Print: ISBN 978-80-87720-87-5

Anotace

Lady Octavie je mladá, krásná… a umírá. Nechce však zemřít jako panna. Je odhodlaná prožít vášeň s mužem, který ji vzrušuje. Co na tom, že je to nepřítel její rodiny – Matthew Winthrop, hrabě ze Sutcliffu.

Ona ho chce svést a prožít jen jednu vášnivou chvilku, kdy je vše dovoleno… a pak zmizí navždy. Skryta za maskou se dostane na ples zvrhlíků. Nezapomenutelná noc plná erotiky však zcela změní život nejenom Octavii, ale i Matthewovi! Nic není jako doposud. Octavie to zatím netuší, avšak brzy zjistí, že jako sukuba potřebuje sexuální energii k životu.

A zatímco ona s každou prožitou rozkoší ožívá, Matthew slábne. Zoufale hledá způsob, jak přelstít blížící se smrt. Co musí udělat, aby se stal Octaviiným milencem? Dokáže udržet všechna její tajemství? A co teprve, až přijdou na řadu ta jeho… podaří se mu obměkčit Octaviino srdce a získat její lásku?

Touha

Série Vábení krve 6

Sharon Page

Blood Fire

Poděkování

Děkuji své skvělé redaktorce Audrey LaFehrové za sdílení mého nadšení. Je úžasné s vámi spolupracovat. A také díky Martinu Birovi za všechno, co dělá.

Jako vždy vděčím své agentce, úžasné Jessice Faustové, za její podporu a bystrost.

Jako vždy děkuji své rodině za vaši víru ve mne, podporu a úsměvy.

1 Erotická výprava dámy

Londýn, březen 1821

„Chci toho chutňoučkého, rozkošného a velmi pohledného hraběte Sutcliffa,“ zašeptala lady Octavia Grenvilleová, „a chci ho přesně takového, jak je vyobrazen v mé knize – bez jediného kousku oblečení.“

Zatímco na ni nejlepší kamarádka Eliza šokovaně zírala, Octavia vyklouzla z postele, přikrčila se na podlaze a přiložila si prst ke rtům, protože Eliza začala protestovat. Ba co víc – kamarádka se zamračila a překulila se na posteli na břicho.

Octavia naposledy pohlédla na zavřené dveře ložnice. Byly bezpečně zamčené, klíč spočíval v klíčové dírce. Nikdo je nemohl vyrušit, ani nečekaně vstoupit. Zhluboka se nadechla, protože pro ni bylo těžké se tak rychle pohybovat, a vytáhla zpod postele velkou knihu v kožené vazbě.

Nahoře z ní trčel kousek saténové stuhy.

Položila těžkou knihu na peřinu a posadila se na okraj postele. Nohy se jí třásly i po tak malé námaze, ruce měla slabé a unavené. Srdce jí bušilo vyčerpáním, ale nechtěla se vzdát a odpočívat.

Nehodlala jen tak zavřít oči a zemřít. Měla ještě příliš mnoho věcí na práci.

Otevřela knihu na místě, které si označila. Na stránce byl barevný obrázek mladého muže.

Mladého, nahého muže!

Ležel na boku na rozházeném lůžku s tmavomodrým přehozem. Uvolněně se usmíval směrem k divákovi. Umělec vykreslil drsné, smyslné linie, které lemovaly krásná mužská ústa. A dolíčky! Nádherně vyobrazené dolíčky, z nichž ji pokaždé, když se podívala na nakreslený úsměv, zabolelo u srdce. Tmavé, čokoládově hnědé vlasy muži ležérně padaly do čela. Co se týče nahého svalnatého těla…

Octavia sjela pohledem po detailně vykreslené postavě a zrychlil se jí tep. Najednou měla puls silný a nekolísal. Kůže se jí zahřála. Cítila se slabá a rozbolavělá, ale tak nějak příjemně.

Tělo hraběte se nepodobalo ničemu, co Octavia kdy viděla. Ostatně, jako jemně vychovaná mladá dáma, nikdy neviděla skutečného nahého muže.

A to i navzdory své poněkud neobvyklé výchově. Jako ilustrátorka otcových cestopisů často zachycovala mužské postavy ve sporém oděvu. Žádný obraz, socha, ani skutečný muž se však tomuto erotickému gentlemanovi nemohl rovnat.

Měl neuvěřitelné svaly. Dost na to, aby se zalykala nadšením. Měl štíhlé boky a dlouhé nohy. Kreslíř ho nakreslil celého. Dokonce i jindy skrytou mužskou část! Přirození mu trčelo rovně podél břicha a směřovalo k pupíku.

Podívala se na Elizu. Přítelkyně měla jasně šarlatové tváře. Octavia letmo mávla rukou k obrázku: „To je to, co chci,“ řekla věcně, „než umřu, to je ten, koho chci.“

Elizin ruměnec v okamžiku zmizel a zbledla: „Přestaň mluvit o umírání. Neumřeš, Tavie. Uzdravíš se!“

Octavia si povzdechla. Už dlouho se bála. Děsila se, že zemře, aniž by poznala život s láskou, manželem, dětmi a vlastní domácností.

Ale strach vás nakonec vyčerpá. Nakonec necítíte nic – jen únavu.

Teď, když už nic necítila, se Octavia rozhodla! Jestli má zemřít, zažije to, po čem vždy toužila. Nehodlala odejít ze světa jako panna.

„Já umřu, Elizo,“ pronesla klidně, „jsem si tím jistá. Lékař mi to potvrdil.“

Smířila se s tím, že umírá. Ale lidé, které milovala, se s tím nesmířili.

„Vím, že otec věří, že zemřu. Vyzkoušel už všechny možné léky.“ Octavia se zachvěla, když si znovu vzpomněla na pouštění žilou a všechny ty odporné lektvary, které musela vypít. Otec dokonce přivedl šarlatány, kteří neměli s medicínou nic společného. Nic však nezabíralo. „Brání se tomu, ale v hloubi duše ví, že se to stane. Vidím mu v očích zoufalství, ať se ho snaží skrývat sebevíc. Vím, že pokud se otec vzdal naděje, je se mnou konec.“

„Ale proč bys, proboha, chtěla dělat… takové věci?“ Eliza nervózně pohlédla na zavřené dveře ložnice, „zrovna s hrabětem Sutcliffem?“

„Myslím, že nemám dost času na to, abych si našla manžela,“ věnovala Elize povzbudivý úsměv, „takže to bude muset být milostný románek. Možná jen na jednu noc. A během té jediné noci hodlám zažít všechno!“

„Tavie, nemůžeš se takhle zdiskreditovat. Navíc se Sutcliffem! Tvůj otec ho nenávidí.“

Octavia cítila, jak jí hoří tváře. „Proboha, nebudu se ptát otce na svolení! Nechci, aby se o tom někdy dozvěděl.“

„A ty si myslíš, že to Sutcliffe udrží v tajnosti?“

„Hrabě nebude vědět, kdo jsem.“

„Jak to chceš udělat? Jak by mohl nevědět, kdo jsi, když s ním budeš…“ Eliza vydala přiškrcený zvuk, „nahá?“

Octavii se při té představě po těle rozlilo příjemné teplo. Následovala bolest, která pulzovala mezi nohama. „Mám plán, ale protože nesmím vycházet, budeš mi muset pomoct.“

„Já?! Pomoct ti plánovat vlastní zkázu? Jak bych se mohla nazývat tvou přítelkyní, kdybych to udělala?“

„Nemůžu požádat nikoho jiného. Jak se budeš cítit, až budu pryč, když mi odepřeš tohle poslední přání?“

„Nech toho!“ vykřikla zničeně Eliza a začala si okusovat nehty. Octavia slyšela skřípavý zvuk, jak zuby drtí nebohé nehty.

„Nevím, kdy zemřu, Elizo. Prosím, pomoz mi s tím,“ setkala se s ustaraným pohledem přítelkyně a věnovala jí vlastní, prosebný, „budeš se cítit hrozně, až odejdu a budeš vědět, že jsi mi nepomohla.“

Eliza se pustila do dalšího nehtu: „Co chceš, abych udělala?“

„Pomohla mi připravit kostým, samozřejmě. A najala pro mě drožku, abych se mohla proplížit ven a jít na ten maškarní ples za dva dny.“

„Jaký ples?“

„Ten, který bude mít vévoda z Glencairnu…“

„Tam nepůjdeš! Není to slušná událost!“ vykřikla Eliza. „Všichni vědí, že ji vévoda pořádá pro své šokující skandální přátele. Ženy tam jsou buď pochybné, nebo kurtizány.“

„Těžko mohu během odpolední procházky v Hyde Parku dělat pohovory s gentlemany na pozici postelového partnera.“

Eliza zrudla a našpulila rty. Vzhlédla k nebi, přičemž se jí havraní kadeře zhouply, a jako by se jí dostalo božské pomoci, zeptala se: „Jak víš, že tam hrabě Sutcliffe bude?“

„Pozvala jsem ho,“ řekla Octavia a bylo pro ni těžké se nepousmát nad vlastní vynalézavostí.

„Cože?!“

„Zfalšovala jsem pozvánku – otec má nějakou korespondenci z Glencairnu, tak jsem použila své umělecké schopnosti, abych vytvořila falešnou.“

Po letech kreslení a malování ilustrací do otcových cestopisů dokázala napodobit prakticky cokoliv. A teď jí tato pečlivě zdokonalovaná dovednost konečně posloužila. „Tak pomůžeš mi, Lizzie? Nebo tam mám jít bez převleku? Klidně můžu jít pěšky přes celý Londýn.“

Vévoda z Glencairnu nepořádal skandální večírky ve vlastním domě rezidenci na Park Lane. Pro své bakchanálie si pořídil dům na okraji Mayfairu.

Glencairn byl mecenášem některých cest jejího otce. Navzdory velkorysosti Jeho Milosti však Octavia nikdy vévodu neměla ráda, protože se k manželce choval tak bezcitně. Vévodkyně byla mladá a krásná, ale zdálo se, že vévodovy nevěry z ní vysávají veškerou vitalitu a sílu. Byla stále bledá a nešťastná.

Octavia přemýšlela, jaké to je každodenně žít se zlomeným srdcem. Věděla, co je to bolest. Když jí zemřela matka, pocítila ji velmi silně. Ale nakonec to už tolik nebolelo. Manželství s nevěrným mužem muselo být peklo.

Ale byla ochotná vévodu využít, aby získala to, po čem tak zoufale toužila – Sutcliffa.

„Všechno je perfektně připraveno, Elizo. Není se čeho bát. Nic se nemůže pokazit.“

Eliza si ukousla kousek nehtu na palci. „Dobře, pomůžu ti. Ale nevím, co budeš dělat, až budeš zdravá, ale zdiskreditovaná. Uzdravíš se, víš? Takže se budeš muset za Sutcliffa provdat.“

Octavia se nehádala, ale věděla, že se neuzdraví. Nebyl důvod bát se nuceného sňatku s mužem, který byl známý jako nejhorší zhýralec v Londýně. Říkalo se, že se hrabě ze Sutcliffu na svých cestách oddával těm nejhříšnějším věcem: bakchanáliím, návštěvám opiových doupat a nevěstinců, kde rozkoše zahrnovaly trestání a bolest. Říkalo se, že se Sutcliffe naučil, jak přimět ženu, aby dosáhla rozkoše jen tím, že na ni promluvil.

Octavia nikdy nepoznala rozkoš. Ale slyšela o ní a chtěla vědět, jaké to je.

Její otec procestoval celý svět, stejně jako hrabě Sutcliffe. Sama nikdy nikam nejela, ani nedělala nic vzrušujícího. A teď, když umírala, toužila po životě více než kdy jindy.

Za dva dny ji čekalo vlastní dobrodružství. Věděla, že se nikdy neuzdraví. Věděla, že podle doktora je tak slabá, že může každým dnem zemřít.

Měla jednu noc – takovou, do které se musí vejít celý život rozkoše.

Někdo pro něj zfalšoval pozvánku na Glencairnovy orgie.

Matthew Winthrop, hrabě ze Sutcliffu, si prohlížel dav lidí, kteří se tísnili v tanečním sále. Kolem něj se s nadšením odehrávaly sexuální akty, ale on nic necítil. Uvnitř byl mrtvý.

Smrt mladšího bratra ho zabila.

Bylo to zvláštní. Od Gregoryho smrti uplynulo šest měsíců. Půl roku od chvíle, kdy se bratr proměnil v upíra a on ho musel pronásledovat. Zastavit ho, aby neútočil na nevinné dívky a neukojoval svou krvelačnou touhu.

Zatraceně.

Matthew zavrtěl hlavou, jako by zaháněl vzpomínky. Ale nemohl jim uniknout. V ruce držel prázdnou sklenici. Alkohol z ní už dávno vypil. Chtěl se umrtvit vůči bolesti a smutku, ale žádný únik si nezasloužil, že?

Po jeho pravici mladý vikomt přitiskl ke zdi chichotající se kurtizánu, vyhrnul jí sukně a divoce do ní přirážel. Boky mladíka se pohybovaly rychlostí splašeného koně. Dívka pila portské nad lordovou skloněnou hlavou a blýskala očima po dalších, drsnějších a zkušenějších mužích.

Takové akce míval rád. Teď mu ale připadaly prázdné, chladné a bezduché.

Přesně takové, k čemu odsoudil Gregoryho.

V Karpatech Matthew omylem osvobodil mocnou a starobylou upírku Esmeraldu. Krásná a svůdná žena bratra svedla a proměnila v upíra.

Když Gregoryho našel, udělal, co bylo třeba. Nejdříve mu vrazil kůl do srdce, pak provedl všechny další úkony, které měly upírovi zabránit, aby znovu povstal – uřízl bratrovi hlavu a ústa mu nacpal česnekem. Snažil se sám sobě namluvit, že to dělá jen mrtvému tělu a že jeho skutečný bratr je už pryč. Ale cítil, jak na něj zírají Gregoryho mrtvé oči. Místní vesničané tvrdili, že jeho bratr bude chodit po zemi jako nemrtvý démon, pokud neudělá přesně to, co po něm chtějí.

Matthew, zvyklý na podivné a kruté zvyky ze svých cest, nebyl připraven na to, že upíři skutečně existují a že bude muset udělat neuvěřitelné věci, aby zničil svého milovaného sourozence.

Chtěl se vrátit a vyzvednout jeho tělo.

Chtěl Gregoryho pohřbít na anglické půdě. Zasloužil si spočinout doma.

Navíc se Matthew také musel vrátit, aby ulovil a zničil Esmeraldu. Vydal se tedy do Královské společnosti pro zkoumání záhadných jevů a hledal pomoc. S přemožiteli upírů se chystal uspořádat výpravu, aby našli mocnou upírku…

„Vypadáte zachmuřeně, milorde!“ s chichotáním se k němu přitočila nějaká žena. Přitiskla se na něj odhalenou hrudí a zavlnila ňadry: „Najděme nám místo, kde si to můžeme rozdat.“

Jemně ji odstrčil: „Ne, děkuji,“ řekl s chladnou zdvořilostí.

Ženština se tomu zasmála opileckým smíchem, podobným spíše jekotu. Ale pak ji mladý vévoda ze Sandhurstu zezadu popadl za ňadra, ona se otočila a padla mu do náruče. „Já tvou nabídku přijmu, mé štědré děvče!“ a s tím Matthewa opustili.

Dál byl součástí davu, ale přesto zcela izolovaný a osamělý.

Rozhlédl se po velké, opilé a polonahé skupině. Na okamžik si přál zapomenout na smutek. Chtěl se smát a užívat si rozkoše. Ale nikdy si nemůže odpustit. Měl se o mladšího bratra lépe postarat! A k čertu, nakonec to byl on, kdo Gregoryho zničil.

Už nemohl cítit radost ani potěšení. Uvnitř i navenek byl prázdný a chladný. A žádná žena, jakkoli svůdná, to nemohla změnit.

Nebýt toho falešného pozvání, vlastně by sem vůbec nepřišel.

Kdo ho ale poslal a proč?

Trojice před ním klesla na podlahu. Prsatá žena uprostřed při tom nepustila z rukou údy obou mužů. Měla na sobě kostým, který se skládal z krátké tylové sukně, jež jí sotva zakrývala zadeček. Pod sukní neměla nic, což mužům umožňovalo snadný přístup, když ji mezi sebou stiskli. Brzy se svíjela rozkoší a oba muži hleděli jen na ni a dávali si pozor, aby se nepodívali jeden na druhého.

Matthew se krátce zasmál a začal se prodírat davem. Sex byl všude. Jeho vůně visela ve vzduchu jako neodbytné výpary.

Sem na orgie si přinesl dvě pozvánky. Tu pravou odevzdal sluhovi u dveří. Z kapsy kostýmu vytáhl falešnou.

Bez té pravé bylo těžké poznat, že se jedná o padělek. Obě měly pozlacené okraje. Texty dost podobné. Ale na pravou, kterou dostal týden před falešnou, Glencairn načmáral osobní vzkaz.

A Glencairn by se neobtěžoval poslat mu druhé pozvání. Přestože vévodský erb na falešné kartičce byl téměř dokonalou kopií, měl drobné nedostatky. Byl to padělek.

Kdo se ho ale tak zoufale snažil přimět k účasti na orgiích?

A proč?

Měla potíže.

Octavia si prohlédla třpytivý dav, který zaplnil malý taneční sál vévodova domu.

Kde je Sutcliffe?

To byla díra v jejím plánu. Jednalo se o maškarní, i když se zdálo, že záměrem bylo mít toho na sobě co nejméně, alespoň u ženských hostů. Všichni gentlemani byli maskovaní.

Dokonce i malý proužek černé škrabošky kolem očí mužů překvapivě hodně měnil jejich vzhled.

Octavia zírala na desítky mužů a snažila se rozeznat podoby maskované různými škraboškami, ale byla si jistá, že hraběte ze Sutcliffu neviděla.

Byl to známý prostopášník. Jistě se na pozvání chytil. Většina zdejších žen byla téměř nahá. Některé na sobě měly jen korzety, punčochy a střevíce na podpatku. Jejich intimní partie, zadečky a bradavky byly vystaveny na odiv. Jiné ženy měly na sobě průsvitné, fantaskní kostýmy.

Octavia usrkávala šampaňské ze sklenky, kterou jí podal lokaj – lokaj, který měl holou hruď a na sobě pouze kalhoty a boty. Nervózně se rozhlížela kolem sebe.

Uviděla dvě víly s drahokamy ověšenými křídly. Jasně barevné saténové sukně jim sotva zakrývaly zadečky.

Ve slušné společnosti bylo šokující ukazovat kotníky. Zde se zdálo šokující neodhalovat nohy nebo prsa. Jedna žena měla pouze závoj ve stylu Salome. Jiná byla oblečena jako harémová dívka v třpytivém průhledném vršku s drahokamy, pod kterým se jí třásla plná ňadra. Břicho měla holé a v pupíku se blýskal velký rubín.

Když si pomyslela, že Elizu šokoval její kostým! Octavia se usmála, když si vzpomněla, jak přítelkyni spadla čelist, když se vynořila zpoza zástěny v ložnici. Měla na sobě šaty v řeckém stylu bez spodního prádla. Pod přilnavou hedvábnou látkou se jí volně pohupovala ňadra, sukně těsně přiléhala k bokům a nohám. Splývavá látka dokonale obkreslovala jejich tvar. Potřebovala jednoduchý kostým, který by mohla snadno skrýt pláštěm. Paže a ramena měla holá a splývavá sukně s vysokým rozparkem odhalovala nahé nohy.

Cítila se slastně pohoršující.

Světlé vlasy si spletla do elegantního účesu v řeckém stylu a zlatá maska jí zakrývala obličej od vlasů až po horní ret. Vzrušení z toho, že si oblékla kostým a pak se vyplížila z domu, ji posílilo. Cítila se stejně jako předtím, než onemocněla – šťastná a volná.

Ještě víc ji vzrušovalo, když si představila, co ji čeká – jak odvážně se k hraběti bude chovat, co mu řekne. Jenže teď svou kořist nemohla najít. Proto se postavila na špičky a znovu se rozhlédla.

„Jsi výjimečná, má drahá. Na rozdíl od všech ostatních žen v této místnosti jsi z většiny zahalená,“ ozval se hluboký mužský hlas těsně za ní.

Ve stejném okamžiku se její páteře dotkly konečny prstů. Hedvábí přiléhavých šatů bylo tak tenké, že měla pocit, jako by se muž dotýkal přímo holé kůže. Octavia se s prudkým nadechnutím otočila.

Shlížely na ni nebesky modré oči. Víčka měl smyslná a těžká, lemovaná tmavými řasami, ale safírové duhovky působily prázdně, chladně. Tmavě hnědé vlasy mu ve vlnách spadaly na ramena a splývaly přes masku.

Byl to Sutcliffe!

Oblečený byl jako čaroděj, v černém hedvábném rouchu přepásaném u pasu. Stříbrnou nití na něm byly vyšity hvězdy a měsíce. Na hlavě měl vysoký špičatý černý klobouk, na konci zahnutý. Mírně rozevřené roucho odhalovalo holou kůži na hrudi.

Byl pod ním nahý?

Všechna ta duchaplná a provokativní slova, která chtěla Octavia říct, se jí najednou vypařila z hlavy. Dívala se na něj a rty jí ochably. Tohle byl muž, na jehož nahé tělo zírala celé hodiny. Dívala se na obrázek a dotýkala se sama sebe. Strčila si prsty mezi stehna a představovala si, že jsou to hraběcí ruce. Před jeho namalovanýma očima si hladila ňadra.

A teď… co má říct, aby ho dostala do postele?

S obrázky to bylo mnohem snazší. Mohla si vymyslet cokoli, co se jí líbilo.

Přemýšlej, Octavie!

„Zkameněl ti jazyk, zlato?“ zeptal se jemně. Pomalu po ní přejížděl pohledem plným… ne sexuálního zájmu, ale podezření. „Jsi pěkná. Myslím, že jsem tě tu ještě neviděl.“

„N-ne,“ vykoktala, „nikdy jsem tu nebyla.“

„A sladce rozpačitá. Právě jsi přijela z venkova, že?“

Usmál se, ale byl to pokřivený a unavený úsměv. Zdálo se, že netuší, že ho sem vylákala. Byl podezřívavý proto, že se mu zdálo, že sem nepatří. Octavia se chystala odpovědět, když se velká ruka usadila na jejím zadečku. Už jen ten dotek jí rozechvěl nohy.

„Tohle je příliš intenzivní místo pro nevinnou venkovanku,“ trochu ji postrčil, „měla bys odejít, zlatíčko, dokud je čas. Vrať se, až nabereš trochu zkušeností.“

„Mám zkušenosti,“ řekla zoufale.

Zvedl obočí. I přes masku v jeho výrazu vyčetla pochybnosti.

„Mám,“ trvala na svém, „přišla jsem si sem pro další.“

Proboha, představovala si, že si s hrabětem bude vyměňovat pohotové odpovědi, a ne že bude vykládat takové hlouposti.

Možná by se ho měla dotknout a držet jazyk za zuby. Zhluboka se nadechla a odvážně mu přitiskla ruce na hruď. Konečky prstů se dotkla holé kůže na širokém hrudníku.

A z toho se jí roztřásla kolena ještě víc. Zvlášť, když ho pohladila po svalech a vzpomněla si, co všechno si představovala, že bude dělat dál.

„Jste velmi pohledný, můj pane,“ zapředla. Přejela si jazykem po rtech tím nejsmyslnějším způsobem, jakého byla schopna.

Zaklonil hlavu a rozesmál se.

Měla pocit, jako by jí na tvářích vzplál divoký oheň. Jak se jí mohl smát? Chtělo se jí hanbou propadnout podlahou až do sklepení. Byla zvyklá jednat s otravnými, arogantními a povýšenými muži, jichž byla Královská geografická společnost plná. Ale chtěla, aby její vysněný gentleman byl jiný. Chtěla touhu a vášeň. Teď by ho nejraději nakopla do…

On ale jen potřásl hlavou a stále se lehce smál: „Nedělej to, má drahá. Nesnaž se hrát hry. Líbilo se mi, že jsi rozpačitá a počestná. Co kdybys mi řekla, jak se jmenuješ?“

Rozpačitá a počestná. Ale jeho pohled byl něžný, a to trochu zmírnilo Octaviiny rozpaky. „Chceš znát moje jméno?“ na to ani nepomyslela. Nenapadlo ji, že by potřebovala jméno. Kolovaly drby, že svádí ženy a nikdy se ani neobtěžuje zeptat se na jméno. „Proč?“

„Procestoval jsem celý svět. Mám ve zvyku pojmenovávat zajímavá stvoření – pokud ovšem dotyčný fascinující exemplář už jméno nemá.“

Položil jí širokou dlaň na tvář. Při tom kontaktu se Octavii ze rtů vydral ohromující zvuk – bylo to přiškrcené zasténání.

Dostala se do svízelné situace. Měla by prozradit, že ho zná? Odhalilo by to, kým je? Sutcliffe a Octaviin otec byli sice rivalové, ale jejich setkání a hádky se vždy odehrávaly jen na přednáškách Královské geografické společnosti nebo v pánském klubu. Sutcliffe možná věděl, že její otec, hrabě Morton, má dceru. Ale pochybovala, že by znal její jméno.

Potřebovala kurtizánsky znějící jméno. Teď byla bezradná. Slyšela příběhy o milenkách, ale šlo o obyčejné ženy s obyčejnými jmény jako Harriette či Mary. Jenže tohle byl vévoda… „Jmenuji se…“ uvědomila si, jak je to beznadějné. Mluvením by se nikam nedostala. Vzpomněla si, že může za týden, měsíc, nebo pár dní zemřít. Sebrala všechnu odvahu a zpříma na něj pohlédla skrz otvory v masce.

„Vezměte mě do postele, můj pane. Žádná jména. Žádné otázky. Jen… jen postel!“ chtěla říct jen sex, ale nešlo jí to přes jazyk.

„Tady? Teď?“ zeptal se.

Všimla si pobaveného lesku v jeho očích. Pak si začal rozvazovat čarodějnický oděv u pasu a Octavii došlo, co dělá. Opravdu myslel tady?! Právě teď?!

„Ne tady!“ vyhrkla zoufale. „V soukromé ložnici.“

„Vyděsil jsem tě, že? Měla bys jít domů.“

„Ne, prosím. Můj pane, přišla jsem vás sem najít.“

„Mě?“ přitáhl ji a prsty jí sevřel bradu. Držel ji neoblomně, zatímco modré oči pátraly ve vyděšeném, dívčím obličeji a snažily se najít její skutečnou totožnost.

„Kdo jsi?“ dožadoval se odpovědi.

„Možná bych vám to mohla říct… až budeme sami v ložnici.“

Průzory v elegantní masce odhalovaly zúžené oči plné podezření: „Proč jsi mě hledala?“

„Sledovala jsem vaši přednášku, můj pane. Neotřelými výkony jste proslulý po celé Anglii. Obdivuji vás už léta.“

„A chceš, abych se s tebou miloval?“

„A-ano.“

„Dobrá. Najděme si ložnici,“ nabídl jí rámě. S rozechvělou úlevou mu položila ruku do ohbí lokte, prsty obtočené kolem rukávu hedvábného kouzelnického roucha. Beze slova ji vedl davem.

Srdce se Octavii rozbušilo nervozitou, ale řekl dobrá. To znamenalo, že se to stane. Fungovalo to. Chystala se na vysněné dobrodružství. Za pár minut pozná, jaké to je dotýkat se nejdokonalejšího mužského těla na světě. Pozná, co je to rozkoš.

Nic se nemůže pokazit.

2 K tvým službám

Octavia rychle zjistila, že předstírat zkušenost je obrovský problém.

V divokých představách, které si spřádala, když ležela nemocná na lůžku, snila o tom, jak s ní Sutcliffe spěchá do ložnice. Vášnivě ji líbá. Přitlačí ji ke zdi a uvězní tak, že se rukama opře po obou stranách hlavy. Fantazírovala, jak svými ústy dělá různé žhavé, krásné a nemravné věci. Snila o tom, jak láskyplně a odvážně ji bude líbat. S pootevřenými ústy, pevnými a horkými rty, s jazykem potýkajícím se s jejím.

Divoký a šílený touhou po ní.

Místo toho ji Sutcliffe klidně doprovodil do ložnice, tiše zavřel dveře a v klidu si sundal roucho a klobouk.

Octavia na něj zírala a zarazilo ji, jak chladně a téměř bez zájmu si svlékl kouzelnický plášť, který položil přes opěradlo židle. Pod ním měl rozepnutou bílou košili, černé kalhoty a boty.

Vůbec se nechoval, jako by byl vzrušený.

Viděla mladé muže poslané pro punč debutantky, kteří projevovali více rozechvělého vzrušení. Hrabě se choval, jako by na tom nezáleželo. Jako by to nebylo ani trochu vzrušující.

Zatímco stála ohromeně bez hnutí, sledovala, jak se začal svlékat. Neřekl jediné slovo, pozoroval ji a pomalu si uvolnil lem košile z kalhot. Na moment se zastavil.

„Myslel jsem, že si sundáš šaty,“ poznamenal nevzrušeně. Hlas zněl trochu tlumeně, jak si přetahoval košili přes hlavu: „… to bys mohla zvládnout sama.“

Uviděla jeho břicho. Skutečné, nejen namalované. Na tom nemravném obrázku měl břicho tak svalnaté, že vypadalo, jako by bylo složené z řad dlažebních kostek.

Obrázek nemohl dostatečně vystihnout skutečnost. Světlo klouzalo po ploché rovině mužského břicha a zvýrazňovalo rýhy svalů. Pupík byl jen drobný zářez tmavého stínu. Kalhoty mu seděly nízko na štíhlých bocích – nebesa, pod bronzovou kůží mu vystupovaly svaly boků! Pocítila nutkavou touhu se jich dotknout, poznat, jaké jsou naživo. A ještě jednou, ach, jeho kalhoty byly tak nízko, že viděla linii chloupků! Svažovala se mu po břiše k jeho… intimním partiím.

Sutcliffe si úplně svlékl košili a hodil ji na židli: „Chceš pomoct?“

Chci romantiku.

Chci vášeň.

Chci tvé oči zalité touhou po mně, tvůj dech přicházející v zoufalých vzdeších.

Tvou hlavu naplněnou pouze potřebou milovat se se mnou.

Octavia ale neměla dost odvahy, aby na něj zoufale vykřikla naivní požadavky. Měla by odejít? Teď se necítila rozpálená a rozechvělá. V žaludku jí bolestivě škubalo a nebylo to příjemné škubání. Ale možná se to zlepší. Možná, že jakmile začnou, bude to lepší…

„S tvými šaty,“ zopakoval, jako by byla prostoduchá, „chceš pomoct?“

„Ne, to zvládnu.“

Sutcliffe byl krásný. I když nebude vášnivý, bude mít to nádherné tělo alespoň chvilku pro sebe. Bude se ho moci dotýkat. Konečně pozná, jaké to je mít nahé mužské tělo položené na svém. Mít v sobě jeho… část.

Možná by tato noc mohla být ještě velkolepá. A i když měl bohužel osobnost a svůdnické schopnosti mramorové sochy, mohla by se ho dotýkat, cítit ho a zkoumat. Třeba to bude stačit?!

No, bude muset.

Chvějícími se prsty si Octavia uvolnila zapínání na rameni. Hedvábí se trochu natrhlo.

Nebyla to snad jedna ze vzrušujících představ? Trhání hedvábí? Představovala si ale, jak z ní trhá šaty on, s nedočkavostí ji svléknout.

„Pojď, pomůžu ti. Nechceš si přece rozervat kostým na cáry.“ Přiblížil se k ní. Obklopila ji mužná vůně. Ucítila trpkou svěžest kolínské po holení, smyslnou vůni santalového dřeva spolu se zemitými tóny kůže. Zhluboka se nadechla a vydechla.

S jistotou a rychlostí se Sutcliffovy dlouhé prsty pohybovaly po jejích šatech. Nejprve rozepnul zapínání na bocích. Pak na ramenou. Občas se lehce konečky prstů dotkl nahé kůže. Uvědomila si, že čeká na každý nenápadný dotek a téměř nemůže dýchat. Ale neměla strach. Toužila po všech nepoznaných intimnostech. Octavii začalo připadat, že záměrně nechává prsty, aby se dotýkaly citlivých ňader, a dlaně, aby do nich narážely.

Rozpalovalo ji to. Dávalo pocit smyslnosti. Mezi stehny jí bylo tak horko, že si myslela, že vzplane. Bylo to vlastně až bolestivé, jak moc po něm toužila.

Pak Octavii zasáhla realita. Chystala se udělat něco úchvatného, něco, o čem snila dnem i nocí. Něco, co ji udržovalo při životě… naděje a touha.

Doslova! Žhavé fantazie Octavii nedovolovaly myslet na smrt.

A dnes to konečně zažije!

Stane se to sice s gentlemanem, který byl prakticky cizinec…

Pravda, Sutcliffa vlastně znala. Alespoň si to myslela. Sledovala jeho přednášku v Královské geografické společnosti o cestě přes studený led Sibiře. Slyšela ho vyprávět, jak jen o vlásek unikl malárii, která zabila jeho společníky na africkém pobřeží. Jeho slova tehdy byla plná vášně. Dal Octavii pocítit hrůzu z pohledu na muže, který se vrhá z útesu do moře, protože zešílel horečkou. Díky němu věděla, jak voní tygr a jak vypadá srst šelmy v paprscích slunce.

Ale ve skutečnosti ho neznala.

Najednou pocítila záchvěv paniky. Vyhrnul jí šaty.

Pohnula se, aby ho zastavila, aby uchopila sporé hedvábí a udržela ho na místě. Pak bojovala, aby zkrotila vlastní ruce.

Nemohla couvnout. Koneckonců nevěděla, kdy zemře. Nedokázala odhadnout, kolik nocí jí zbývá. Tahle by mohla být ta poslední…

„Nesmíš mi ale sundat masku,“ řekla tiše, „chci si ji nechat.“

Zvedl obočí: „Dobře. Kdo jsi, že máš takové obavy o svou identitu?“

„To ti nemohu říct.“ Podívala se mu zpříma do očí. I Sutcliffe měl stále masku. Vypadal v ní… nebezpečně a smyslně. „Oba si necháme masky.“

„Hm, to je fér. Ale šaty jdou dolů,“ řekl odhodlaně.

Octavia se zhluboka nadechla, aby si dodala odvahu, a zvedla ruce nad hlavu. Nechala ho, aby jí sundal kostým a upustil ho na postel.

Tiše hvízdl: „Nic pod ním. Jsi fascinující stvoření!“

Zkušená žena by byla sebejistá, že? Nechala by ho se do sytosti vynadívat na každý kousíček nahého těla. Octavia kousek ustoupila a přitiskla se zády k jednomu z vysokých sloupů postele. V té poloze jí odhalená ňadra trčela dopředu. Ale nemohla shlédnout na své odhalené tělo. Přesto nechala Sutcliffa, aby se na ni díval. Ale už neměla dost odvahy, aby si sama prohlédla, co odhalil.

Líbila se mu vůbec její postava? Kvůli dlouhé nemoci nemohla Octavia skoro jíst, takže už neměla kypré proporce. Prsa a pas měla drobné, boky spíš štíhlé než kulaté. Mohla by si spočítat všechna žebra. Sutcliffe to bezpochyby viděl.

Vždyť ji právě studoval se stejnou, pomalou, intenzivní zvědavostí, jakou ona věnovala vycpaným zvířatům, která otec nosil domů, když se je chystala nakreslit.

„Byla jsi nemocná, že?“ konstatoval bez emocí.

„Ano,“ přiznala tiše a pokračovala, „omlouvám se. Proto jsem tak hubená.“

„Zlatíčko, to já se omlouvám. Už ses uzdravila?“

Zavrtěla odmítavě hlavou, než se stihla rozhodnout, kolik toho má prozradit. Klidně může říct pravdu.

„Umírám. Nevím, kdy se to stane, ale doktoři věří, že nemám šanci na uzdravení. Je to jen otázka času.“

Sutcliffova tvář nic neprozrazovala. Rty působily klidně, oči bez citu. „Je to vždycky otázka času, má drahá. Doufám, že máš na mysli, že ti ještě zbývají roky.“

Hrdlo se Octavii sevřelo a začalo ji bolet, takže se jí špatně mluvilo: „Dny. Myslím, že mám jen dny. Proto jsem chtěla, abys…“

„Poslala jsi mi pozvánku na tenhle večírek?“

Lekla se. Jak to mohl vědět? Myslela si, že je její padělek skvělý…

„Dostal jsem dvě pozvánky. Jedna byla zjevně falešná.“

Proboha, vždyť jí to vůbec nemyslelo jasně. Byla si jistá, že se jedná o událost, jaké by se Sutcliffe účastnil, takže bylo i logické, že dostane skutečnou pozvánku.

„Takže jsi mě chtěla svést už několik týdnů a vytvořila jsi falešnou kartičku od vévody, abys mě nalákala na orgie.“

„Uznávám, že to zní trochu šíleně…“

Znělo to naprosto šíleně! Jako by ho pronásledovala a sledovala, stejně jako Caro Lamb lorda Byrona.

„Asi mě připravil o rozum strach ze smrti. Ale musíš pochopit, jak moc chci zažít rozkoš, než…“ rty se Octavii bezmocně zachvěly. Bojovala s tím. „…než zemřu.“

Nevěřícně povytáhl obočí a zapochyboval: „Drahé děvče, připadáš mi jako zjevná začátečnice. Mám pro tvou situaci pochopení a lichotí mi značný zájem, ale já ženy nediskredituji.“

„Nezdiskredituješ mě! Jsem zkušená. Ale moji milenci byli…“ lehkomyslně mávla rukou. Modlila se, aby se zase nezačervenala, a snažila se vypadat znuděně. Pak si vzpomněla, že na sobě nemá nic než punčochy a boty, a ruku spustila. Díky bohu, že měla stále na obličeji masku.

„…byli obyčejní,“ dokázala ze sebe vypravit. Hledala něco, co by dávalo smysl, aby vypadala nezkušeně, ale zase ne panensky. „Moji milenci nebyli… nápadití. Slyšela jsem, že se v posteli dají dělat různé věci, které jsem nikdy nezkusila.“

„Nerad bych ti ublížil.“

„Neublížíš!“ I tak by jí to bylo jedno. Ale chtěl ji snad poslat pryč?

„Jsem tedy posledním přáním dámy?“ propaloval Octavii pohledem.

V koutcích očí jí vyhrkly slzy. „Asi ano.“ Pokusila se mrkáním zahnat zrádné slzy, ale dvě se skutálely pod masku a pak skanuly z tváře.

„Žádné slzy, lásko,“ řekl Sutcliffe jemně. Přiblížil se k ní, rozepnul si poklopec a odhrnul ho, aby odhalil spodní prádlo. „Jestli chceš sexuální výchovu, poskytnu ti ji. Můj penis je ti k službám, drahá.“

Matthew věděl, že se změnil.

Kdysi by takovou dívku uspokojil a ani vteřinu o tom nepřemýšlel. Vzal by ji do postele i s maskou, která zakrývala velkou část drobného obličeje. Podle jemné brady a plných rtů poznal, že je hezká. Nebylo úplným překvapením, že záhadná pozvánka přišla od posedlé mladé ženy.

Byl přece bohatý hrabě! Nesčetné cesty, vydané knihy a přednášky mu zajistily slávu.

Zrudla, když řekl, že je jí jeho penis k službám.

Je nevinná.

Muselo to být úplné neviňátko.

Ačkoli, popravdě, i některé vdovy byly v podstatě panny. Měly sice zkušenosti s fyzickým sexuálním aktem, ale s žádným potěšením, které s tím je spojené. Dnešní tajemná milenka se o manželovi nezmínila, a přitom mluvila o milencích. Dokonce o více než jednom.

Fascinovala ho. Na pár okamžiků ho přiměla zapomenout… zapomenout na bratrovu smrt. Zapomenout na všechny ty zatracené omyly, kterých se dopustil. Na všechnu vinu, kterou si myslel, že musí nést.

Nikdy nebyl posledním přáním nějaké ženy. Možná jen na chvíli někým, kdo uspokojuje momentální touhy.

Pod hedvábnou maskou se teď hluboce červenala. Vlastně se červenala na mnoha místech. Hruď měla růžovou, stejně jako stehna a ramena.

Usmál se na ni a sklouzl pohledem na malá, sladká ňadra. Bradavky se jí vzdouvaly a byly jemně růžové.

„Máš pro mě nějaký příkaz?“ zeptal se Matthew.

„Já… já nevím.“ Octavia věděla, že je rudá od vlasů až po prsty na nohou. Věděla to, protože se na chvilku podívala dolů a viděla, jak jí kůže zrůžověla stejně jako bradavky.

A bradavky navíc ztvrdly do vztyčených špiček.

Sutcliffe si přejel jazykem po rtech, jako by byla obzvlášť chutným pokrmem.

Zvedl ruce a opřel se jimi o sloup nad její hlavou, což způsobilo, že se mu na holých pažích vyboulily velké svaly. Předklonil se. V mžiku měl v ústech citlivou pravou bradavku. Ta rychlost Octavii vyrazila dech. Očekávala… varování… že řekne: „Teď ti budu rty laskat bradavky…“

On si ale myslel, že tohle všechno zná.

Protože se tvářila jako zkušená, tak by měla vlastně vědět, že jakmile se přiblíží k nahým ňadrům, ochutná je.

Jako na povel sevřel Sutcliffe rty kolem vzrušené bradavky. Jazykem přejel po špičce a Octavia musela zavřít oči. Sál, vtahoval bradavku do úst a tahal tak za celý prs. Pak citlivý hrbolek jazykem obkroužil a Octavii se podlomily nohy.

„Ach bože,“ vydechla prožívanou slastí. Chytila ho za ramena a pevně stiskla, aby tak získala ztracenou rovnováhu.

Dokonce i když měl ústa zaměstnaná laskáním ňadra, což byl úžasný pohled, zasmál se. Octavia slyšela syrové, chlapské tóny tlumeného smíchu. Vzápětí přestal a jen se dál věnoval ňadru. Sál tak usilovně, že to nemohla vydržet. Dlaněmi mu zatlačila do ramen. Chtěla se osvobodit. Ale on jen víc stisk zuby bradavku a Octavii zachvátila panika.

„Ne! To bolí! Přestaň!“

Sutcliffe ustoupil: „Nelíbí se ti to?“ hlas měl chraplavý, „neřekla jsi mi, co chceš.“

„Já… já nevím,“ přiznala, „nevím přesně, co chci.“

„Tak se uvolni a užívej si,“ zašeptal a obrátil pozornost k levému prsu. Silné paže a hřejivá blízkost mužného těla držely Octavii v pasti. Bála se však zbytečně. Tentokrát byl něžný. Rty lehce líbal a dráždil citlivou bradavku, dokud nezbytněla do velikosti náprstku. Sutcliffe oždiboval vášnivými polibky prso, ale jen rty, takže to bylo, jako by jí po kůži klouzalo hedvábí. Octavii celým tělem projížděly ty nejslastnější pocity.

Omámena slatí mu ovinula paže kolem krku. Měl silný krk a rovná ramena. Kůži měl sametově hladkou, lehce zvlhlou potem. Ale ty svaly… mohutné a tvrdé! Octavia se soustředila spíš na jeho částečnou nahotu než na fakt, že je sama úplně odhalená.

Když zkušená mužská ruka sklouzla na vnitřní stranu jejího stehna, šokovaně vypískla.

Nohy se jí podlamovaly ještě víc, ale neupadla. Nemohla, protože jí svíral intimní partie a bezpečně ji držel.

Tlak všetečné ruky mezi stehny byl úžasný. Zatlačil hranou dlaně a třel. Octavii se ze rtů vydral ten nejchraplavější sten, jaký kdy slyšela. Následovaly vzlyky. Mezi stehny jí pulzovalo, přesto chtěla, aby třel mnohem silněji.

Potřebovala to, zoufale po tom toužila a prohnula se proti laskající ruce.

Ach ano!

Bylo tak příjemné se proti němu rytmicky pohybovat. Vyhověl jí tím, že zvýšil tlak.

Octavia si opřela hlavu o jeho rameno a ztěžka oddechovala. Nikdy ani nesnila, že by to mohlo být takové. Doma pod přikrývkou si dopřávala rozkoš občasnými doteky. Sutcliffovy ruce se však pohybovaly úplně jinak. Teď držel v ruce pravé ňadro a při tom jí rytmicky sál levou bradavku. Drsnými prsty hladil vlhké místo mezi Octaviinými stehny. A i když se jemné pokožky dotýkal zlehka, měla blízko k tomu, aby vykřikla slastí.

Nad obrázky se krásně fantazírovalo. Skutečný hrabě se ukázal být velkolepý. Nebezpečný! Návykový…

Sutcliffe přestal sát bradavku a Octavia málem prosebně vykřikla: Nepřestávej! Prosím, nepřestávej! Ale neměla odvahu vyslovit ten požadavek nahlas.

„Můžu tě udělat, má drahá, pouhými prsty?“

„Udělat co?“ zašeptala omámeně.

Pohnul prsty a jemně rozevřely skryté plátky rozkoše. Zalapala po dechu z pocitu, že ji zaplavil příval tepla.

„Jsi úplně mokrá,“ zamumlal chraplavě. Zněl drsně, ale Octavia si nemyslela, že je to špatně. Z chraplavého hlasu jí po zádech přeběhl mráz rozkoše.

Zadívala se mu do jindy modrých očí, tak rozzářených chtíčem, že sotva viděla jejich barvu.

Drsnými prsty klouzal mezi vlhkými plátky, dokud nenašel to nejcitlivější místečko. Jemně se tam otřel prsty a Octavia se zachvěla jako list. Pak přitlačil silněji, stejně jako to předtím udělal hranou dlaně.

„Ach – ach, ne,“ zakňourala, „ne, přestaň.“

„V tomhle mi věř, drahá,“ zašeptal a horkým dechem ovanul boltec Octaviina ucha.

Snažila se. Opravdu. Zaťala pěsti, čekala a nechala ho hladit místo, které přinášelo tolik vjemů. Věděla, jak se sebe samotné dotýkat. Dělala to jemně, dráždivými tahy, které vedly k explozím.

Sutcliffe byl mnohem důraznější. Nejspíš proto, že byl muž. Ti byli ve všem drsnější. Octavia byla roztoužená, ale napětí jí bránilo v rozkoši. Byla dráždivě blízko, ale ne tak docela v cíli.

Pak jeho dotek zeslábl a zašeptal: „Pohybuj mou rukou, jak si přeješ.“

Pulzovala touhou. Uvnitř byla celá sevřená a připravená vybuchnout. Ale neměli by ještě počkat? „Ale… už?“ zašeptala nejistě, „neměla bych počkat, až budeme spolu v posteli?“

„Jeden teď,“ jemně se zasmál, „moje přírazy pak budou slastnější.“

Jeden teď? Nevěděla, že jich může být víc. Zdálo se, že Sutcliffe si to myslí. Ani mu neřekla své skutečné jméno, ale cítila se mu tak blízká. Ta intimita brala dech.

Jak bezděčně mávala rukama, narážela mu do krku, ale nezdálo se, že by to Sutcliffovi vadilo. Uvnitř Octaviina nitra narůstaly nádherné pocity. Byla to i muka, ale v dobrém slova smyslu. Jak to dávalo smysl, nevěděla. Poznala skutečnou bolest z nemoci. Tohle byla sice taky bolest, ale nádherná.

„Ano,“ povzbudil ji Sutcliffe, ale znělo to drsně. Pak dodal jemně: „Potěš se.“

Octavia musela zavřít oči. Tohle obvykle dělala pod peřinou ve vlastní posteli. Ne před mužem, kterého sledovala na přednášce v přeplněné místnosti. Pohnula se proti němu a myslela si, že zůstane nehybný. Ale nezůstal. Jakmile se začala pohupovat sem a tam, lapala po dechu a cítila narůstající rozkoš, začal ji třít. Přizpůsobil se jejímu rytmu.

Nemohla se přece dostat na vrchol ve stoje, nebo ano?

Nezáleželo na tom, co Octavia chtěla, co si myslela, že dokáže. Vlastní tělo toužilo po něčem víc. Nohy se jí samy od sebe houpaly. Pohybovala se stále rychleji a rychleji.

Sutcliffe jí pomáhal, roztáhl prsty a třel jimi po stranách toho záhadného hrbolku, který Octavii dělal tak dobře.

Každou chvíli se rozpustí. Nebo vzplane.

Tiskla se k němu, vzlykala a sténala. Boky se jí pohupovaly jako divé. Každou chvíli se před ním rozplyne, nebo zemře. Sledoval, jak se jí houpou ňadra. Viděl ji v té nejintimnější chvíli…

Octavii to bylo jedno. Bylo to příliš krásné.

A pak… ach, rozkoš v ní explodovala. Škubla sebou a určitě by ztratila rovnováhu, ale pěsti měla přitisknuté k Sutcliffově svalnaté hrudi. Zachytil její ústa v polibku a jazykem si pohrával s jejím. Nedokázala mu polibek opětovat. Mohla jen sténat a křičet proti jeho ústům.

Vyvrcholení Octavií zmítalo a ona se na něm vezla se zavřenýma očima. Jezdila na Sutcliffově ruce a byla to ta nejskandálnější, nejúžasnější věc.

Tiše zasténal a jemně se zasmál výkřikům rozkoše a zoufalým vzlykům.

Sdílená slast byla úžasná. Mnohem lepší, než být sama a vymýšlet si fantazie.

Pak ji postavil na nohy: „Vlez si do postele, zlatíčko.“

Byl to jemný návrh i tvrdý rozkaz. Na roztřesených nohou poslechla. Dům patřil vévodovi, a přestože to nebyl hlavní domov, ale dům určený pro večírky a orgie, ložnice byla krásná místnost. Uprostřed stála obrovská postel s baldachýnem z nařaseného hedvábí. Na měkkém vyšívaném přehozu byly navršeny polštáře.

Octavia se ohlédla na Sutcliffa, když se blížila k posteli. Zaháknul si palce za pás kalhot a stáhnul dolů poslední kus oblečení. Snila o tom, že ho uvidí nahého. Navíc se právě před chvilkou zmítala v extázi na jeho hrudi, ale stejně se příliš styděla, než aby se dokázala podívat na zcela nahé tělo.

Zatahala za přehoz. Tahala a tahala, dokud ho neuvolnila. Pak vklouzla pod přikrývku. Kůže Octavii hořela ruměncem. Nohy ji stále brněly a mezi nimi cítila dozvuky slasti. Nikdy se sama k tomu intenzivnímu, vrcholnému okamžiku nepřivedla víc než jednou.

Ale necítila se unavená. Chtěla víc.

Sutcliffe se svlékl z kalhot a přehodil je přes židli. Dlouhými, uvolněnými kroky došel k posteli. Octavia na něj vykoukla zpod přikrývek, které si přitáhla až pod nos.

Tohle bylo to tělo, nad kterým se už týdny rozplývala. Bylo nádherné sledovat, jak se pohybuje. Jak štíhlé nohy nenuceně zkracují vzdálenost mezi nimi. S každým krokem se mu svaly na stehnech napjaly a zase uvolnily. Břicho měl ploché, svaly dokonale vyrýsované. Měl štíhlé boky. Paže byly nepopiratelně silné, s napjatými, tvrdými předloktími a vybouleninami, které svědčily o tom, že se nevyhýbá fyzické námaze.

A ten zbytek… ta privátní část… ta část, která byla vyobrazená na té erotické kresbě…

Byla pozoruhodná. Při chůzi se pohupovala. Obklopovalo ji houští tmavě hnědých chloupků a téměř zakrývalo pohled na plná, těžká varlata. Zbytek Sutcliffova těla byl tak tvrdý a pevný, že se na něm nic netřáslo. Ale jeho… jeho penis vesele tančil, když se k ní blížil.

Stáhl přikrývky. Jemně po ní sáhl a roztáhl Octavii nohy.

Opravdu se to stane!

Její poprvé.

Náhlé uvědomění způsobilo, že se napjala a vzepřela se nohama.

„Dotkni se mě,“ přikázal tiše. Oči hraběte žhnuly chtíčem. Ta slova byla zároveň hladovou, zranitelnou žádostí i požadavkem vzrušeného muže. „Prosím, sladká nymfo, pohlaď mi penis.“

Nenapadlo ji, že by se mohla dotknout téhle privátní části Sutcliffova těla. Ramena, hruď, záda, dokonce i hýždě – po těch místech si Octavia představovala, že přejíždí prsty. Ale ne tam dole.

Ležela před ním na posteli úplně nahá. Přesto se bála natáhnout ruku a… no, co měla vlastně dělat? Třít ho? Uchopit ho? Tahat za něj? Co by se mu líbilo?

Rty se mu zvlnily, bílé zuby se zablýskly, ale Octavia s údivem zjistila, že jeho úsměv vypadá nejistě. „Dotkneš se se mě takhle?“ zeptal se.

Před jejíma ohromenýma očima obtočil velkou ruku kolem žilnatého penisu. To, co ji děsilo, udělal s lehkostí. Bylo zřejmé, že se už sám sebe dotýkal. A často…

Jedním dlouhým tahem si přejel po penisu a zasténal. Když dosáhl dlaní ke špičce, stiskl ji. Ven vybublala čirá tekutina.

Zatímco zírala a žasla nad tím, co obrázek nezachycoval – tekutinu, výraz agónie ve tváři, lesklou napjatou hlavičku – vzal ji za ruku a přiložil drobnou dlaň na vzrušený horký úd.

Jemně pulzoval. Snažila se ho hladit stejně jako Sutcliffe. Ruka se jí ale zadrhla na jemné kůži a silně za ni škubla. Zkřivil tvář a Octavia se koktavě omluvila.

Povolila sevření a sklouzla rukou k hlavičce penisu. Stiskla ji, ale téměř bez tlaku. Pobídl ji, aby to udělala silněji. Octavia poslechla a on opět syknul bolestí.

Okamžitě ho pustila. Neměla ponětí, jak si s tím jeho přívěskem poradit.

Polaskal v dlani těžká varlata. Octavia na něj zírala – byla to jedna z nejerotičtějších věcí, jaké kdy viděla. Věděla, že je to citlivé místo, ale Sutcliffe byl překvapivě drsný. Nebylo divu, že ji předtím štípl do bradavky.

Pokusila se pohladit měkký váček s pevnými varlaty jako on, dokud jí jemně neodsunul ruku a Octavia si neuvědomila, že mu ublížila. S trpkým výrazem ji pohladil po tváři: „Ty nejsi zkušená, že ne, drahoušku?“

Zamračil se. Pak se zvedl z postele a postavil se vedle ní.

„Ty pláčeš?!“

Povzdechl si: „Dobře.“