Sharon Page, Tajemství

série Vábení Krve – kniha 5.

Vydalo nakladatelství MEDIAPLEX s. r. o.,

Holečkova 789/49, Praha 5,

v Praze roku 2024. Vydání 1.

Vytiskla tiskárna Iva Vodáková – DURABO, Čelákovice

Z anglického originálu Blood Secret

vydaného nakladatelstvím Kensington Publishing Corp.

Cover design © Jenna Skold

© 2024 MEDIAPLEX s. r. o.

© 2012 Edith E. Bruce

All rights reserved

Všechny postavy, společnosti i místa v této knize jsou fiktivní. Jakákoli podobnost s reálným světem nebo skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je zcela náhodná.

Znak nakladatelství MEDIAPLEX i znaky všech edičních řad jsou chráněny ochrannou známkou.

ePub: ISBN 978-80-87720-84-4

Print: ISBN 978-80-87720-85-1

Sharon Page

Tajemství

Blood Secret

1 Návrh

Dům Vévody z Greystone
Londýn, březen 1818

Vévoda z Greystone, ztělesněný ďábel, jí věnoval uznalý úsměv, pak naklonil číši a vypil svůj nápoj. Lady Lucy Drakeová zatajila dech na dobu, než Jeho Milost odložila sklenici.

Co se asi chystá říct?

Určitě bude souhlasit.

Vévoda byl známý prostopášník a zhýralec. Nazývali ho naprostým darebákem. Jak by mohl odmítnout příležitost svést nevinné děvče?

Místo odpovědi se však vévoda pomalu a s grácií zvedl z křesla. Se zívnutím se protáhl, až se mu svaly pod kabátcem napjaly a zavlnily. Pak se k ní otočil zády a šel s prázdnou sklenicí ke karafě. Naplnil si číši do poloviny tmavou tekutinou – snad portským – a jedním polknutím ji do sebe hodil. Pak si znovu nalil.

Čekala, zatímco jí srdce divoce bušilo.

Lucy vztekle podupávala nohou. Proboha, vždyť mu nabízela jedinou cennou věc, která jí zbyla: svou nevinnost! Chystala se vzdát vlastní budoucnosti. Pokud vévoda řekne ano, bude zdiskreditovaná a považovaná za skandální poběhlici. Bude jí souzeno zůstat navždy svobodná.

Nikdy nezíská manžela. Ani děti!

Nikdy nepozná opravdovou lásku…

Kdyby byl otec naživu, utrápil by se zoufalstvím. To, co se chystala udělat, by mu zlomilo srdce. Zatracený vévoda z Greystone však neměl ani tolik slušnosti, aby jí alespoň odpověděl.

Významně si odkašlala.

Znovu se napil. Ucítila závan kovové vůně a přistoupila k jednomu z oken. Od podlahy ke stropu je lemovaly honosné, safírově modré závěsy. Tato místnost, vévodův přijímací pokoj, byla ohromující a luxusně okázalá. Stěny pokrývalo lesklé modré hedvábí, tu a tam stála elegantní řecká lehátka a všude se třpytily zlaté ozdoby.

Vévoda pokračoval v pití. Dlouhé prsty v rukavicích obepínaly skleněnou číši z broušeného skla. Cítila směs lahodných vůní. Santalové dřevo, citrusový bergamot, závan prášku na holení. Byl částečně v ležérním ustrojení: bez kabátu, s rozepnutým límcem. Kravata mu visela přes košili a vestu. Nemoderně dlouhé zlaté vlasy mu splývaly na ramena. Měl černé kožené rukavice i kalhoty a černé boty se leskly jako zrcadlo. Byl naprosto úžasný! Vypadal absolutně… zlověstně.

Očividně to věděl.

Nosil aroganci jako někteří pánové kolínskou, hojně nanášenou a dosti intenzivní. Lucy obrátila oči v sloup. Kdyby život sourozenců nezávisel na úspěchu tohoto plánu, ukázala by nabubřelému šlechtici záda a okamžitě by honosné sídlo opustila. Muž před ní byl sice ohromně pohledný, bohatý jako Kroisos a údajně i ďábelsky inteligentní, ale podle jejího názoru to byl obyčejný hulvát.

Lucy byla zvyklá na pohledné tváře. Ostrá čelist, lehký stín strniště, silný aristokratický nos a dlouhé řasy s ní tedy nic moc nedělaly. Pravda, dýchala rychleji, dlaně v rukavicích měla vlhké a pod vlasy cítila pot…

Ale to bylo proto, že si uvědomovala tíhu zodpovědnosti. Nemělo to nic společného s tím, jak ležérně se pohyboval a jak svalnaté vypadaly jeho nohy v kalhotách.

Byl to neotesanec.

Rozhodně!

Koneckonců musel vědět, jak nervy drásající pro ni bylo učinit takový návrh. Konečně, po několika dalších rozčilujících minutách podupávání nohou, si Lucy znovu odkašlala. Přiměla se vyslovit jemnou připomínku: „Vaše Milosti?“

Vytáhl z kapsy u vesty doutník a přešel k dokonale vyleštěnému psacímu stolu z ořechového dřeva. Škrtl sirkou a zapálil si. Potřesením ruky plamen uhasil a vyfoukl do vzduchu kroužek voňavého kouře.

To už bylo víc než dost!

„Vaše Milosti!“ vyštěkla. „Uvažujete o mém návrhu, nebo jste se ponořil do opileckého opojení?“

Viděla mužný profil – byl pozoruhodný. Vysoké, krásně vytvarované lícní kosti, široké a ušlechtilé čelo. Dokonalý, rovný nos. Řasy rámující neobvyklé, stříbřitě zelené oči v ní vyvolávaly chuť skřípat zuby závistí.

Nezapomínej, Lucy, že jsi příliš chytrá na to, aby tě vzhled gentlemana proměnil v pošetilou a lehkomyslnou holku.

Věděla, že ten nejkrásnější muž se může ukázat být tím nejnebezpečnějším.

Může vypadat jako anděl, a přitom je klidně ochoten zabít. A to i poté, co ti řekne, že tě miluje.

Lucyina odvaha zakolísala.

Z místa, kde stála, viděla, jak Jeho Milosti pobaveně zacukaly koutky rtů a usmál se.

Otočil se a zkřížil ruce na široké hrudi. Oslnil Lucy ďábelským úsměvem s bílými zuby. Stejně jako drsnými liniemi rámujícími smyslná ústa s náznakem dolíčků.

Zlatavé aristokratické obočí se povýšeně zvedlo.

„Tohle, má drahá, je vaše představa svádění? Vyjet na mě, abych odpověděl? Ptáte se mě, kolik jsem ochoten zaplatit za to, že vás svedu? Měla byste se cítit polichocena, že si s rozhodnutím dávám na čas. Je to záležitost, která si žádá velkou rozvahu.“

„Polichocena?!“ Lucy na něj šokovaně zírala. „Chcete říct, že nestojím za bratrovy směnky?“

Čekala, že teď bude bojovat o odvahu udělat to, co navrhla – jít s ním do postele, aby odpustil bratrovi obrovský dluh z hazardu.

Ale on ji jen přejel bezostyšně hodnotícím pohledem. Samolibý úsměv se rozplynul a Lucy skoro čekala, že k ní přistoupí a přejede jí rukou po nohou, jako to dělávají gentlemani s koňmi, které si chtějí koupit.

„Lady Lucy, dluhy vašeho bratra jsou malou cenou za vaše panenství. Divím se, že byste se prodala tak lacino.“

Vzplála ponížením. Bylo s podivem, že jí od spalujícího ruměnce na tvářích nezačaly hořet vlasy: „Nedal jste mi jinou možnost. Pro vás to možná není moc peněz, ale pro mou rodinu to znamená zkázu.“

„Vy mě nemáte ráda, že? Někteří muži by to u partnerky v posteli považovali za přitažlivé. Někteří muži rádi souloží se zlostnými ženami. Já ne. Mám rád, když mě mé dámy obdivují.“

Bože můj. Tohle potřeboval? Aby byla povolná? No, bude to muset předstírat. Pokorně se usmála: „Samozřejmě, že vás obdivuji.“

„Proboha, ten příšerný úšklebek ve vaší tváři má být úsměv? To už byl lepší ten výraz krajního znechucení!“ odhodil doutník do křišťálové misky. Třemi dlouhými kroky se dostal přímo před ni. Očekávala, že se zastaví v uctivé vzdálenosti, ale neudělal to. Dostal se tak blízko, že musela ustoupit. Za každý jeho krok vpřed udělala jeden vzad. Dokud se jí na záda nepřitisklo něco pevného a sametového. Křeslo.

Už neměla kam ustupovat. Vévoda se usmál a udělal ještě jeden krok, takže se širokým hrudníkem dotkl jejích prsou. Těsný korzet ňadra nadzvedával tak, že se téměř přelévaly přes pevný živůtek. Doufala, že bude vypadat svůdně. Teď se však z doteku citlivé holé kůže a mužské saténové vesty zachvěla nervozitou.

Musela zaklonit hlavu, aby se setkala s jeho pohledem. Bláhově se snažila zadržet dech – kdyby se zhluboka nadechla, přitlačila by mu prsa těsněji na hruď.

Vévodovi se doslova zlověstně blýskalo v očích. Velké zelené oči jiskřily, jako by odrážely světlo. Fascinovalo ji to natolik, že si náhle uvědomila, jak nepokrytě zírá na tu pohlednou tvář.

„Jestli vás mám uchvátit, lady Lucy,“ zabručel líným, táhlým barytonem, „hodlám si dát na čas. Nebude mi trvat jednu noc, než vás dokonale zkazím. Potřeboval bych na to nejméně týden.“

„O čem to mluvíte? Jak by to mohlo trvat týden?“

„Dejte mi sedm dní jako svému milenci a já vám to ukážu.“

Sedm dní? Myslela si, že tuhle záležitost vyřídí během několika hodin!

„To nemůžu udělat! Jak bych se sem mohla vracet noc co noc? Někdo by mě mohl vidět. Někdo by mohl mít podezření… Moje pověst by byla v troskách.“

Ustoupil, jako by jí dával prostor k nadechnutí. Greystone si přejel rukou po čelisti a zatvářil se zamyšleně.

„Vzhledem k tomu, že jste navrhla, že vyměníte svou kundičku za bratrovy směnky, předpokládal jsem, že už jste diskreditaci přijala za svou, zlato.“

Kundičku?! To slovo zanechalo Lucyiny rty v němém šoku.

„Chápete, co mi nabízíte, že?“ zeptal se.

„Ano,“ podařilo se jí nějak najít hlas, „ale myslela jsem, že se to stane dnes večer. Myslela jsem, že to bude jedna noc. Pak bych se mohla vplížit domů a nikdo by se to nemusel dozvědět.“

„Váš návrh přijmu, lady Lucy, ale ne za těchto podmínek.“

„Co tím myslíte?!“ panika změnila obvyklou intonaci hlasu ve vysoké pištění.

„Tady jsou mé podmínky, má drahá. Roztrhám směnky vašeho bratra, odpustím mu dluh třicet tisíc liber…“

„…třicet tisíc?!“ zvolala. „Řekl mi, že je to pět!“

Na vévodových krásných ústech se objevil výraz soucitu: „Bylo to třicet. A já vám odpustím každý haléř, když se mnou strávíte čtrnáct dní tady, v mém domě, jako moje partnerka pro tělesné potěšení.“

Lucy nikdy neomdlela. Ani jednou. Dokonce ani tehdy, když jí šlo o život. Ale teď, jako by se místnost kolem ní roztočila. Bratr dlužil tomuto šlechtici celé jmění. Zhluboka se nadechla. Natáhla ruku za sebe a chytila se křesla, aby získala oporu. Zaťala do něj prsty tak silně, až prorazily samet. Bohužel se stávalo, že svou neobvyklou, pozoruhodnou sílu nedokázala zcela ovládnout. Teď ji musí krotit. Nemohla vévodovi dát najevo, že není obyčejná žena. Že i ona, stejně jako zbytek rodiny, dokáže měnit lidskou podobu v draka.

Bojovala, aby se znovu ovládla, zatímco jí v hlavě vířila jedna jediná myšlenka. Vévoda byl ochoten vzdát se třiceti tisíc liber, jen aby si ji vzal do postele.

Bylo to jmění. A on byl ochotný ho vyměnit za sex s ní.

Sex na…

Čtrnáct dní. Opravdu řekl čtrnáct dní?

„Já… Myslím, že jste říkal sedm dní. Dva týdny jsou trochu nadbytečné, Vaše Milosti.“

Pomalu, beze slova si sundal pravou rukavici. Byla tak zasažena šokem, že si nemohla pomoct a jen zírala, jak mu po ruce klouže černá kůže. Odhalil opálenou pokožku a dlouhé, elegantní prsty.

„Nesmysl,“ řekl a sundal si i levou rukavici. Odložil obě na opěradlo křesla, „nepochybuji, že na konci dvou týdnů bude mou starostí přesvědčit vás, abyste odešla.“ Nedbale gentlemansky pokrčil rameny: „Pokud chcete zachránit rodinu, obrátíte se na toho, kdo je nyní hlavou vaší domácnosti. Oznámíte jim, že budete dva týdny pryč. Ať vám pošlou veškeré oblečení nebo… ženské věci, které budete potřebovat.“

„Chcete, abych tu zůstala? Dva týdny? Myslíte ve dne v noci? Neustále? Každou minutu?“

Jediným obratným pohybem si uvolnil kravatu. Tu také upustil na opěradlo křesla.

„Přesně tak. Na to, co s vámi hodlám dělat, potřebuji čas, má drahá. Kromě toho vás těžko můžu poslat domů s popáleninami od provazu na zápěstí, že?“

Samet opěradla křesla se pod jejími prsty s tichým zvukem roztrhl a rám zlověstně zapraskal. Uvolnila stisk.

„Nemusíte mě svazovat,“ prohlásila, „jdu do toho dobrovolně. Není nutné mě spoutávat, abyste se mnou páchal své nemravnosti.“

Zasmál se. Ten nemožný, protivný muž se jí vysmíval.

„To je nemožné!“ vykřikla. „Nemohu s vámi zůstat čtrnáct dní. Nemohu… s vámi bydlet. Tady.“

Rozepnul si vestu a svlékl ji. Stál tu jen v košili a Lucy nemohla přestat zírat na vypracovaná široká ramena, výrazné svaly na pažích a mocnou hruď.

Potřásla hlavou ve snaze přivést se zpět k rozumu: „Co to děláte?“ vydechla, „proč se svlékáte?“

„Nabízíte sex výměnou za dluh. Sex je nejlepší, když jsou oba partneři – nebo všichni účastníci – nazí,“ pokrčil rameny a vytáhl si lem košile z kalhot.

S prsty na podolku košile nemohl Sinjin Montjoy, vévoda z Greystone uvěřit tomu, co se právě stalo.

Snažil se získat potřebné informace od bratra této ženy, mladého hraběte z Wrenshire, ale bez úspěchu. Hraběti bylo teprve čtyřiadvacet let, ale jeho mysl byla příliš silná, aby do ní Sinjin pronikl upířími schopnostmi čtení myšlenek. Navíc byl mladík příliš loajální ke své zatracené dračí rodině, než aby řekl, co potřeboval Sinjin vědět.

Byl v koncích a nevěděl, co má mladému hraběti provést, aby ho přiměl mluvit. A teď k němu přišla jedna z jeho sester a naservírovala se mu na stříbrném podnose!

Dokonalé!

Snažil se nahlédnout do jejích myšlenek, ale i ona byla nadpřirozená bytost – nesmrtelná. Do její mysli neviděl. Aby získal informace, musí to udělat postaru. Svést ji, získat si dívčinu důvěru a přimět ji, aby se do něj zamilovala. Teprve potom ji přemluví, aby mu řekla, co její dračí rodina udělala s jeho synovcem.

K čertu s nimi za to, že v této bitvě udělali pěšáka z dítěte! Ale co jiného se dalo čekat od draků?

Ubohá lady Lucy stála s ústy otevřenými šokem, když si přetáhl košili přes hlavu. Viděl, jak se jí rozšířily oči a jak pohledem přejížděla každý centimetr nahého hrudníku. Měla krásné oči. Hluboké, indigově modré, lemované tmavými řasami. Vlasy havraní černi jí spadaly v rozkošných kadeřích kolem obličeje. I když draky nenáviděl, nebude utrpení svádět zrovna tuto zástupkyni mocného klanu.

„Musíte si to rozmyslet, Vaše Milosti. Udělám vše, co si přejete, ale nemohu s vámi zůstat tak dlouho.“

Se smíchem se usadil na židli a rychlým škubnutím si sundal boty: „Třicet tisíc liber vám nestojí za to, abyste si vymyslela nějakou báchorku? Lady Lucy, přišla jste sem s úmyslem zříci se panenské nevinnosti. Přesto nejste ochotna lhát a tvrdit, že jste na návštěvě u přítelkyně?“

Zamračila se. Při její kráse vypadaly dokonce i svraštělé čelo a zkřivená ústa přitažlivě. Ty modré oči byly protivně naivní a nevinné. Vypadala mladě, mohlo jí být tak dvaadvacet. Ta chuděra rozhodně měla za bratra pěkného hlupáka…

Přerušil tok myšlenek. Lady Lucy Drakeová byla dračice a on si nemohl dovolit s ní soucítit. Možná je teď nevinná, ale nakonec se ukáže, že je stejná jako všichni ostatní příslušníci druhu Drago – nemilosrdná, destruktivní a dravá. Draci se na lidi dívali jako na kořist. Draci zabíjeli celé rodiny. A tito netvoři kradli nevinné mladé chlapce, aby je drželi jako rukojmí. Stejně, jako to udělali s jeho synovcem. Kdyby cítil, že v odhodlání pomstít se slábne, zvlášť pokud by ho ty krásné velké modré oči začaly ponoukat k soucitu, stačí si vzpomenout! Připomenout si, že dračí rodina ukradla mladého chlapce a drží ho v zajetí.

S rukama na opasku kalhot se Sinjin zastavil: „Jsme dohodnuti, lady Lucy? Pokud nemáte zájem, mohu si klidně zachovat cudnost.“

Vyprskla smíchy. Tváře jí zrudly. U Háda, tohle neviňátko by mohlo být v posteli výbušné. Ta myšlenka ho zaujala. Jakkoli zatvrzelé a chladné měl vůči drakům srdce, nebyl důvod, proč by si nemohl dopřát trochu rozkoše. Tedy než bude muset splnit, co po něm žádá povinnost. Ale musel být opatrný, nesměl dopustit, aby zjistila, co je ve skutečnosti zač.

Byl upír. A nejen to. Byl jedním z nejmocnějších drakobijců. Byl obdařen darem nesmrtelnosti. To ho činilo neporazitelným. A aby získal, co chtěl – zajatého synovce – nemohl dopustit, aby se dozvěděla, že zabíjí draky.

„Lady Lucy?“ dožadoval se odpovědi s rukou na opasku.

„Dobře. Udělám to,“ těžce si povzdechla.

„Inu dobrá,“ kalhoty si nechal zapnuté, „pošlu lokaje, aby vás zavedl do vhodné ložnice. Služebná vám pomůže se svléknout. Za pár minut jsem u vás.“

Tak se to tedy stane.

Lucy si objala rukama hruď a přecházela po překrásně tkaných tureckých kobercích rozprostřených na podlaze ložnice. Do pokoje ji přivedl postarší lokaj. Zřejmě to byla ložnice pro hosty, nikoli vévodův pokoj. Uprostřed stála obrovská oválná postel s baldachýnem, který se tyčil až do nebes. V krbu plápolal oheň a zaháněl chladnou vlhkost březnového večera. Dům halila mlha – viděla ji z oken. Zakryla Upper Brook Street a valila se dál po Park Lane.

Na krbu tikaly hodiny. Čekala tu na služebnou jen pět minut, ale připadalo jí to jako sto let. Pohlédla do plápolajících plamenů. A rty se jí zkroutily do úšklebku.

Co bude dělat, jestli se to stane znovu?

Nikdy nezažila víc než polibek. Když to prožila poprvé, cítila, jak se celé její tělo mění v reakci na polibek. Ucítila žár. Krev se změnila v oheň.

Tělo jako by se tavilo.

Jako před změnou tvaru.

Vyprostila se z polibku a překvapila gentlemana, co ji líbal – smrtelníka – tím, že utekla.

Teď utéct nemohla.

Ale kdyby začala měnit tvar, musela by. Nemohla dopustit, aby se vévoda z Greystone dozvěděl, že je jiná. Že je jednou z klanu Drago a dokáže se proměnit z člověka v draka.

Strachem se Lucy rozechvěla ramena. Když polibek dokázal spustit schopnost měnit podobu, co s ní pak udělá milování?

Ale tohle nebylo milování, že ne? Nechtěla to dělat. Tohle nemělo s láskou nic společného. Bylo to něco, co musela vydržet, aby zachránila milovanou rodinu.

Ten polibek tenkrát byl něco, co chtěla. Byla do toho gentlemana zamilovaná, do mladšího syna hraběte z Montley. Už je to mnoho let, bylo jí teprve šestnáct. Touha, láska, emoce… nějak ji připravily o kontrolu. A ta zkušenost – ztratit kontrolu nad vlastní proměnou – ji poučila, že se nikdy nemůže provdat za smrtelníka.

Vévodu z Greystone ale neměla ráda. Nehrozí, že by cítila žár a vzrušení. Takže tu není ani žádné riziko, že by její tělo změnilo tvar proti Lucyině vůli.

Někdo zaklepal na dveře, ale otevřely se dřív, než stačila cokoli říct. Vešla mladá služebná v jednoduchých šedých šatech s bílým čepcem na hlavě. Velmi vnadná služebná. To by ji nemělo překvapovat, pomyslela si Lucy chladně. Nepochybně si zhýralý vévoda najímal služebné podle toho, jak se mu líbily v posteli.

„Mo-mohu vám po-pomoci se svlékáním, sle-slečno?“

Lucy se neubránila malému překvapenému trhnutí, když ze sebe služebná soukala otázku. Dívka koktala. Byly to nervy? „Děkuji. Doufám, že jsem tě nevyděsila.“

„N-ne,“ dívka k ní přispěchala a Lucy se ocitla ve schopných rukou. V mžiku byla ve spodničce.

Viděla vlastní odraz ve velkém zrcadle. Ruměnec na tvářích se každým okamžikem prohluboval. Služebná pracovala zdatně, aniž by promluvila, ale Lucy věděla, co si dívka musí myslet. Že je lehká žena. Poběhlice.

„Není to tak, jak se zdá…“ odmlčela se. Co jiného mohla říct, že to je? Nemohla tvrdit, že si musí sundat šaty, protože ji zastihl déšť, proboha!

„T-to není m-moje věc, slečno.“

Lucy viděla, jak se služebná tváří. Nekoktala nervozitou. Viděla dívčino lehké frustrované zamračení, když se zasekla na jednom ze slov.

„J-jeho Mi-milost se v-vám bude líbit,“ zašeptala služebná. Dívka se nejistě usmála.

„Líbit?“ připadal jí jako mizera. Pak se Lucy po tváři rozlil ruměnec jako dračí oheň. „On se… s tebou intimně stýkal?“ Chtěla snad služebná říct, že se jí bude líbit v posteli?

„N-ne, slečno. T-to nedovolí. S mým k-kokt…“ dívka si povzdechla.

Lucy s bolestným soucitem dodala: „Tvoje koktání. Ano, rozumím.“

„Ne-nemohla jsem si udržet místo. My-mysleli si, že jsem po-potrhlá. Ne Jeho Milost. Ne on!“ na konci prohlášení dívka mluvila tak zapáleně, tak plná síly, že ji koktání zcela opustilo.

Lucy to překvapilo. Ten arogantní darebák zřejmě udělal pro tuto mladou ženu něco prospěšného.

„V-vaše spo-spodnička, slečno.“

Služebná uchopila krajkový lem a přetáhla spodničku Lucy přes hlavu. Když jí mušelín klouzal kolem boků, Lucy ucítila, jak jí mezi stehny a chloupky v klíně zavál vánek. Pak se látka otřela o ňadra, ta se rozhoupala, těžká a nahá, když služebná stáhla spodničku.

Instinktivně si rukou zakryla spojnici stehen a druhou paží chránila nahá prsa. Služebná se stydlivě zachichotala a odvrátila se. Sebrala svlečené šaty, položila je na židli a zůstala k Lucy zády. Pak dívka spěšně odešla a zavřela za sebou dveře.

Lucy hlasitě vydechla. I když byla sama, kryla si tělo rukama. Ještě nikdy nestála nikde úplně nahá. Dokonce ani ve své ložnici. Zrcadlo ukazovalo její nahý obraz. Vlasy rozpuštěné a spadající k bokům, křivky nahých boků, ňadra zmáčknutá tlakem předloktí do kulatých a houpavých polokoulí, plná stehna, lýtka, bosá chodidla. Vypadala jako nějaké divoké stvoření. Zdálo se dokonce, že působí divočeji, než když se mění do dračí podoby. Odvrátila se a ještě více zrudla.

Musíš dovolit, aby tě vévoda, tento muž, tento cizinec, viděl nahou.

Proboha, vždyť se na své tělo nemohla ani podívat do zrcadla, natož ho ukázat… muži… jemu!

Spěchala k svlečeným šatům. Než ovládla zběsile bušící srdce a promluvila sama k sobě, držela už v ruce spodničku. „Nemůžeš utéct, Lucy. Jestli odejdeš, milovaná rodina bude zničena. Jestli odejdeš, Helena se provdá za odporného Hraběte, aby rodinu zachránila.“

Odporný Hrabě. Zachvěla se. Byl to dračí měňavec, vzdálený příbuzný v rodokmenu rodiny Drago, ale také padesátiletý, nechutně tlustý hrabě. A chtěl si vzít Helenu. Odporný Hrabě si byl jistý, že dívku dostane, protože věděl, jak jsou kvůli dluhům nezdárného bratra zoufalí.

Vždyť i Lucy si málem vzala hrozného, strašného muže. Po hraběti z Montley se rozhodla vzít si jedině draka. A nechala se oklamat krásnou tváří. Její snoubenec byl totiž ta nejhorší bestie, jakou si lze představit.

Nemohla dopustit, aby Helenu nutili do nešťastného manželství. Její sestře bylo devatenáct. Krásná a nevinná. Helena si zasloužila vdát se z lásky. Jenže hrabě byl starý a chlípný zhýralec. Když Lucy smaže ten třicetitisícový dluh dvěma týdny sexu, mohli by odporného hraběte vykopnout z domu.

Uslyšela tichý zvuk.

Kroky?

Otevřou se dveře a vejde vévoda jen v kalhotách?

Zírala na kliku dveří tak upřeně, až ji překvapilo, že ji sílou pohledu nezapálila. Za jejími zády se ozval tichý, klouzavý zvuk a mužský hlas řekl: „Máte rozkošný zadeček.“

Málem vyskočila z kůže. Lucy se trhnutím otočila a uvědomila si, že se jí prsa pohnula o několik okamžiků dřív, než si je stihla zakrýt rukou. Nepochybně viděl všechny nahé křivky, dokonce i tmavě hnědé bradavky, které vypadaly tak skandálně… hypnoticky, když byly nezahalené. Dokonce i ona sama sotva dokázala odtrhnout pohled od vlastních obnažených bradavek, když je zahlédla.

Ale vévoda z Greystone sledoval jen její tvář. Klidně vstoupil do místnosti tajným vchodem, který byl zakrytý posuvným panelem ve zdi. Vcházel do ložnice tak, jako se někteří muži procházejí parkem za příjemného odpoledne.

Až na to, že byl úplně nahý. A byl očividně a pevně, šokujícím způsobem vzrušený.

2 Svlečená donaha

Lucy roztáhla prsty, aby si znovu zakryla nejintimnější místa, a přitiskla si paži na prsa. Zoufale se snažila dívat všude možně, jen ne na nahého vzrušeného muže, který stál před ní. Oči ji však zradily a pohledem k němu sklouzla. Zahlédla široká, rovná ramena. Záblesky mocných prsních svalů s tmavými kruhy bradavek a dlouhé, pevné svaly stehen.

A jednou nebo dvakrát očima zabloudila k té části, která odhalovala, jak moc očekává, že ji bude mít.

„Lady Lucy,“ řekl vévoda klidně, „nabídla jste mi, abych volně využíval vaše krásné tělo. Prosím, dejte ty ruce pryč. Chci se pokochat výhledem.“

„Já…“ nemohla. Prostě se před něj nedokázala tak odvážně postavit. Už teď plála jako oheň, protože z ní viděl tolik, stejně jako ona viděla každý centimetr z něj. Kdyby chtěla. Kdyby se podívala.

Viděl kyprá stehna, boky i břicho. Už viděl nahý zadeček, i když to bylo jen na okamžik. Cítila se tak… trapně, zahanbeně, poníženě. Lucyino tělo bylo příliš bujné, příliš plné křivek. Vždycky to tak cítila – vlastní tělo bylo prokletím. Když měla pouhých třináct let, začala se měnit do dračí podoby. To bylo samo o sobě dost špatné, protože trvalo roky, než se to naučila ovládat. Než zvládla žít s bolestí, kterou změna přinášela. Pak se změnilo i její tělo. Ztratilo chlapeckou štíhlost a dostalo oblé, příliš vyzývavé tvary.

Lucy pohlédla na vévodu skrz řasy, ale on se k ní otočil zády. Přešel ke skříni. Alespoň ji neokukoval, ale překvapilo ji, že to nedělá. Když otevřel dveře, řekl: „Lady Lucy, to, že platíte svou nevinností, ještě neznamená, že odevzdání musí být nepříjemné.“

Nepříjemné?

Bylo to pokořující. Netušila, že se bude cítit tak trapně a zahanbeně. Myslela si, že to zvládne, ale teď chtěla jen utéct ke dveřím. Dívala se na vlastní ruku a ujišťovala se, že jí chrání ňadra. Dávala si pozor, aby se nedívala na jeho svalnatá záda. Ani na pevné nahé hýždě…

„Nemohli bychom prostě… prostě jít do postele a zhasnout?“ zeptala se zoufale, „nemyslela jsem si, že budete chtít, abychom stáli jeden před druhým bez oblečení.“

Vylétl proti ní jakýsi rudý záblesk a ona ucukla.

Župan, uvědomila si, když se zvlněný snesl k zemi. Vévoda byl stále otočený zády, i když se oblékala a pevně utahovala pásek na županu.

Chtěla to mít za sebou. S očima sklopenýma k zemi se přesunula k posteli. Zvedne přikrývku a vleze si pod ni. Jistě se k ní pak připojí. Třásla se při představě, co se stane, až si k ní lehne. Jeho nahé tělo bude na jejím. Ona roztáhne nohy. A on do ní vnikne. To bylo všechno, co o této záležitosti věděla. Zavře oči a nebude myslet na to, co se s ní děje. Zaslechla, jak si služebné v jejím domě šeptají o sexu. Říkaly, že některým mužům ten akt netrvá dlouho. Pouze minuty. Doufala, že vévoda bude právě takový typ muže.

Než došla k posteli, otočil se. Lucy to zahlédla koutkem oka a neodolala. Podívala se na něj. Měl pevné, napjaté břicho, vyboulené prsní svaly, mohutné paže. Zlaté vlasy se mu rozlévaly až na ramena, tak jak je muži nosili před desítkami let. Pohledem sjela dolů, kam neměla, a zastavila se na pohupující se erekci, se kterou se k ní přibližoval.

Opravdu by byla mnohem lepší tma. Dokázala by tomu čelit, kdyby byli pod peřinou v tmavé místnosti. V koutcích očí ji pálily slzy z frustrace. Ničilo ji, v jaké situaci se ocitla. Lomcoval s ní vztek nad bratrovou hloupostí.

Vévoda zvolna kráčel ložnicí a tentokrát nemohla odvrátit zrak.

Jeho erekce byla tak… ohromující. Jeho úd byl dlouhý, silný, zakončený žaludovitou hlavou. Byl stejně zarudlý, jako si byla jistá, že jsou zarudlé její tváře.

Po délce penisu se rýsovaly výrazné žíly. Nad ním se vlnily zlatavé chloupky a pod ním visela velká varlata. Byla to primitivně vypadající věc. V kontrastu s hladkými, pevně tvarovanými plochami mužského těla vypadala erekce tak… zvláštně. Přesto ji zaujala a z břicha až do místa mezi nohama jí vystřelila podivná bolest. Sevřela pásek županu.

Strach. Hněv. Nervozita. A nedovolená, zakázaná, nevhodná fyzická touha. Jak mohla cítit tolik různých emocí najednou?

Lucy se měla vdávat před čtyřmi lety, hned po dovršení osmnácti let. Otec jí do domu přivedl nápadníka z rodiny Drako. Allan Ferrars byl pohledný a okouzlující. Draci si musí brát draky, říkával otec.

Pan Ferrars však skrýval pravou tvář za leskem gentlemana. Ve skutečnosti byl hrubý. Krutý. Přistihla ho, jak napadl jednu ze služebných. Dívku zachránila tím, že se změnila do dračí podoby. Zapomněla, že pan Ferrars se také může změnit. Hodil jí přes celou místnost a drápy ji brutálně sekl přes břicho. Když se snažila postavit na nohy, aby na něj zaútočila, uvědomila si, že ji Allan Ferrars vůbec nemiluje. Pak je našel Jack – její bratr. Změnil okamžitě podobu a popral se s panem Ferrarsem. Aby přežili, byli nuceni agresivního Ferrarse zničit…

Na to nesmím myslet.

Teď ne! Ale nikdy nezapomene na okamžik, kdy si uvědomila, že si takového muže mohla vzít. Mohla jít slepě vstříc svatební noci, aniž by tušila, jak krutého si vzala surovce.

Tehdy ji to vyděsilo. Přísahala si, že se nikdy nevdá. A tady, teď, cítila, jak se v ní probouzejí staré obavy. Vidina intimností s tímto mužem, naprostým cizincem, a byla… vyděšená otázkou, jaké to bude.

„Podívejte se na chvíli nahoru, má drahá,“ hluboký baryton zazněl v tiché místnosti skoro až jemně.

Vzhlédla. Tváře jí hořely jako dračí oheň, ale cítila, že krev jako by měla ledovou.

Usmál se a plné, pevné rty mu ohraničily vrásky. Byl to pohledný muž. Pan Ferrars byl také děsivě hezký. To už se naučila – krásní muži věřili, že jim projde všechno.

„Vím, že jste nervózní, má drahá,“ řekl tiše, „slibuji, že budu velmi jemný. Udělám to pro vás příjemné.“

Jak by to mohlo být příjemné, když ji k tomu donutily činy bratra, kterého vždycky zbožňovala, a vévodova arogance? Přešla k čelu postele a odhrnula přikrývku: „Chci se do toho prostě pustit.“

„Dobrá, tak to tedy uděláme.“

Nedívala se na něj. Vylezla na postel a vklouzla pod přikrývky, stále zahalená v županu. Prsty u nohou se dotkla něčeho horkého – vyhřívání postele – a vypískla.

Tichý, svůdný smích Lucy přiměl zamračit se. Její snoubenec se smál stejně hluboce a smyslně. Tenkrát se jí z toho pokaždé rychle rozbušilo srdce. Rozpalovalo to krev. Teď, když stejný smích slyšela od vévody, v hlavě se jí přímo rozkřičelo varování.

Jak si mohla myslet, že to dokáže?

Musí to udělat. Lucy odstrčila špičkou prstu ohřívací lahev stranou a vklouzla dál pod přikrývku v této cizí, neznámé posteli.

Věděla, že se změnila. Dříve se při hlubokém mužském smíchu chvěla dívčí touhou. Kdysi se podívala na pohledného muže a cítila touhu. Snila o polibcích. O dalších věcech… o sexu a intimitě.

Allan Ferrars ji změnil. Všechno zničil. Tyhle věci už necítila. Bylo jí teprve dvaadvacet, ale po snoubencově útoku se cítila mnohem starší. Tak ostražitá. Tak cynická. Bála se od té doby lásky. Bála se jakéhokoli vzplanutí touhy. Jejího srdce se jistě nikdo nikdy nedotkne – ledaže by to byl muž, o němž by věděla, že mu může plně důvěřovat.

Lucy pevně zaťala zuby do spodního rtu a podívala se na vévodu, který stál u nohou postele. Tomuto muži nemohla důvěřovat vůbec! Lehkomyslně a krutě zničil bratra, a to znamenalo, že zničil i její rodinu. Srdce Lucy dunělo jako hejno běžících draků. „Přestaňte se smát a pojďte mě zprznit. Nemůžu se zdržet celou noc. Prostě nemůžu.“

Vévoda si povzdechl. Tak hlasitě, že to slyšela: „Má drahá lady Lucy, k sexu nepřistupuji tak, jak si zřejmě myslíte. Nehodlám si na vás jen tak vlézt a bušit do vás, zatímco budete se zavřenýma očima zatínat zuby. Musíte si to užívat, jinak to nebudu považovat za splátku dluhů vašeho bratra.“

Sinjin si založil ruce na prsou. Lady Lucy Drakeová, která ležela pod jeho přikrývkami, se mračila, jako by si měla vzít odporně chutnající lék.

Poškrábal se na čelisti a konečky prstů přejel po hladké kůži. Poté, co se stal upírem, mu na rozdíl od ostatních už nikdy nenarostlo strniště.

Lady Lucy přišla za ním. Nabídla mu panenské tělo. Proč si připadal jako padouch, který se chystá znásilnit vyděšenou a nedobrovolnou oběť?

A co hůř, jeho mysl ho k tomu nabádala. Pil krev, ale ačkoli byl typem upíra, který se krví živí, získávání této tekutiny ho neuspokojovalo, pokud se nemohl zároveň napít silných emocí vybrané kořisti. Byla to touha oběti nebo strach, hněv, hrůza – spolu s měděně chutnající krví, co uspokojovalo jeho nemrtvé tělo.

Emoce se z lady Lucy valily jako mlha, která se line spletí londýnských ulic. Pro upíra, jako byl on, by byla nekončícím osvěžením. Navíc byla drak. Neměl by k ní cítit lítost. Cítili snad draci nějakou vůči němu, když mu vyvraždili rodinu? Projevili draci alespoň kousek soucitu, když zabili jeho mladšího bratra a sestry?

Hněv. Ten v něm poháněl sexuální touhu, místo aby ji potlačoval. Odplavil lítost a soucit. Zatvrdil mu srdce. Zaplavil ho ledem. Led mu dodal tvrdost, s níž mohl zabíjet draky.

Potěší lady Lucy Drakeovou. Využije ji k nalezení svého synovce. A pak jí udělá to, co dělal každému drakovi. Přivolá led, aby mu zatvrdil srdce, vytáhne meč a zbaví svět další smrtící bestie.

Ale jí teď řekl jemně: „Bojíte se?“

Což bylo zjevné – měla kolem sebe župan omotaný až ke krku, přikrývku vytaženou až k bradě. Posadil se na okraj postele.

Vysunula bradu: „Nechápu, proč si prostě nevlezete ke mně. Proč to pořád protahujete?“

Sinjin jí položil dlaň na tvář. Z doteku dívčiny orosené kůže na dlani ho čelist zabolela hladem, touhou, potřebou. Pod jeho dotekem se napjala.

„Protahování má být součástí zábavy,“ řekl a sledoval, jak se jí oči rozšířily ve zjevné hrůze. Jemně jí přejel palcem po rtech. Sametové a plné, přesně takové, jaké měl rád.

„Říká se tomu předehra, má drahá. Většina žen si to užívá.“

„Uzavřeli jsme dohodu. Udělám, co budete chtít. To vám slibuji.“

Mohl by ji vyděsit a živit se těmi emocemi.

Mohl by udělat to, co tak očividně chtěla – ošukat ji bez rozhovoru a ohledů, a tím v ní vyvolat hněv a nenávist. Síla její nenávisti by ho živila týden.

Uvědomil si však, že existuje i jiný způsob, jak se uspokojit. Přimět lady Lucy, aby si jeho svádění užila. Dokázal si představit, že by cítila tolik emocí, až by si sám mohl připadat jako opilec v pivovaru.

Byla rozkošná. Měla alabastrovou pleť a šarlatové roucho na ní působilo nepředstavitelně eroticky. Šťavnaté, sytě vínově rudé rty lákaly k polibku. Husté vlasy, stále ještě sepnuté, měly barvu ebenu a slibovaly, že budou na dotek jemné jako hedvábí. Měla rozkošné tmavé bradavky, takové, jejichž poskakování by mohlo muže zhypnotizovat. A přikrývku si stále držela vytaženou téměř až ke krku.

„Co se týče návratu domů…“ zvedl její ruku ke rtům, „myslím, že ne, má drahá. Dnes ne určitě ne. Později si můžete zajít domů sbalit věci na váš pobyt u mě.“

Odhrnul přikrývku a rozvázal jí pásek od županu dřív, než stačila pohnout rukama. Jednou z výhod upíří rychlosti bylo, jak hbitě dokázal svléknout dívku.

Ironií osudu se stane první pannou v jeho posteli. Obvykle rád sváděl zkušené ženy. Ironické to bylo, protože drakobijec by měl dívky zachraňovat. A on se zavázal v den, kdy jeho rodina zemřela, lady Lucy zabít.

Nechal jí župan na sobě, ale rozevřený, a pak přes ni znovu přetáhl přikrývku. Natáhl se vedle ní na postel a podepřel si hlavu rukou. Ležel na přikrývce, zatímco ona jí byla bezpečně zakrytá.

Tváře jí zalila růžová barva. Hrudník se pod přikrývkou rychle zvedal a klesal.

Tmavé obočí však měla stažené v hlubokém zamračení a v očích jí praskal oheň.

„To bylo hanebné. Udělal jste to, aniž byste se zeptal! A jak jste to dokázal tak rychle?“ odsunula se pod přikrývkami o pár centimetrů dál a tvářila se rozhořčeně.

„Povzbuzovala jste mě, abych se do toho rychle pustil. Byla byste tedy raději, abych si dal na čas, má drahá?“ tvářil se jako anděl, kterým rozhodně nebyl.

„Byla bych raději…“ zavřela oči a kousala se do rtu, „nevím, co by bylo nejlepší. Rozum mi říká, že nejlepší by bylo udělat to hned. Ale pak mě opustí odvaha…“

„Pšššt.“ Sinjin se k ní naklonil a zvedl drobné dívčí prsty ke svým rtům, aby je políbil. Byl to první dotek jeho úst na její kůži. Bylo to jen lehké pohlazení spodním rtem po drobných kloubech, ale zasáhlo ho to s překvapivou silou. Bylo to, jako ochutnat oheň. Hlavu mu zaplavila touha a chtíč. Chuť její kůže a vůně její krve byly pozoruhodné. Měla v sobě všechno, co bylo na krásných mladých ženách sladké a delikátní. Ale byla v tom i pikantnost. Její krev voněla žárem, skořicí, hřebíčkem a jasmínem. To musela být dračí krev v ní.

Široké, nervózní modré oči se na něj dívaly, když jí jemně vtiskl polibek na každý kloub.

„Není se čeho bát, lady Lucy,“ zalhal hladce.

Zvedla obočí: „Vzdávám se všeho. To v ženách vyvolává strach.“

„Nikdo nemusí vědět, co se mezi námi stalo. Většina anglických gentlemanů není příliš chytrých. Jsem si jistý, že byste ještě o svatební noci dokázala nějakého přesvědčit, že jste panna.“ Poprvé v životě pocítil záchvěv svědomí. Ona nezažije svatební noc, že? Ne poté, co on splní očekávanou povinnost a zničí ji.

Zavrtěla hlavou: „Nikdy se nevdám.“

Provinile sebou trhl. Ale musel hrát přidělenou roli svůdce, ne drakobijce.

„Jste krásná žena. Myslím, že pro většinu gentlemanů neodolatelná.“

„No tak to určitě ne-ne.“

Vysunul jazyk a dotkl se samotné špičky štíhlého ukazováčku. Tiše zapištěla jako vyplašená myš.

„Myslím, že se vám to líbilo. Ukážu vám další místa, kterým se líbí polibky.“

„Moje rty?“ odtáhla se, ale nevypadala šokovaně, „nemohli bychom to udělat bez polibků?“

Sinjin zamrkal překvapením. Zvláštní. Většina žen chtěla polibky. Většina žen toužila po líbání. Zdálo se, že ony věří, že polibky jsou důkazem, že si jich muž váží.

„Jak si přejete. Žádné polibky na rty. Ale nemůžete mi upřít potěšení přiložit ústa kamkoli jinam.“

„Všude?“ zalapala po dechu.

Lucy zamžikala. Nemohl přece myslet všude, že ne? Kam jinam by mohl muž políbit ženu než na ruku a rty?

Vévoda se k ní sklonil a přitiskl jí rty na krk. Odtud přeskočil ten nejpodivnější záchvěv ohně. Proudil žilami jako plameny olizující oblohu.

Jeho dlouhé vlasy Lucy šimraly, když ji hladil ústy podél krku a dosáhl okraje ucha. Odhrnul rozcuchané vlasy. Mužský vzrušený dech byl překvapivě chladivý. Téměř ledový. Slyšela na chodbách rodinného sídla služebné mluvit o mužích, kteří jim dýchali do uší – něco, co neznělo vůbec lákavě, ale ty služebné popisovaly teplý dech. Vévodův dech byl studený.

Přesto byl ten závan překvapivě… příjemný.

Jemně ji kousl do ucha, až Lucy přeběhl mráz po zádech.

„Kde se ráda dotýkáte, abyste se potěšila, lady Lucy?“

„Co… co tím, proboha, myslíte?“

„Které části jsou citlivé na váš dotek? Dotýkala jste se někdy tady?“ Pohladil ji po odhalené kůži u klíčních kostí. Dobré nebe, jak může ten dotek být tak žhavý – jako plamen svíčky, který se mihotá těsně u její kůže? Ale strach se jí opět vplížil do nitra a uhnízdil se kolem srdce. Tohle bylo špatné. Zakázané. Měla to dělat, ale ne takhle. Možná se dopouštěla hříchu sexu bez manželství, ale bylo to z nutnosti. Odpustitelné. Tedy pokud by se nechovala jako chlípnice a ten hřích se jí vlastně nelíbil.

Ale ať se snažila sebevíc, nemohla popřít, že v ní jeho doteky vyvolávají touhu. Takovou, jakou znala předtím, než ji napadl pan Ferrars, a tak moc ji vyděsil.

„No, samozřejmě, že jsem se tam dotkla,“ špitla Lucy a neskrývala, že je na rozpacích, „škrábu se tam, když mě něco svědí…“

Vévoda se zasmál. Hluboký smích, který duněl jako hrom. „A už jste se někdy škrábala tady?“

Sinjin vytáhl Lucy přikrývku zpod rukou a posunul ji dolů natolik, aby odhalil rozkošná ňadra. Tělo se mu při pohledu na ty plné, velkorysé křivky napjalo vzrušením. Erekce se mu vzpínala proti břichu.

Když rty obkresloval plná ňadra, slyšel, jak lady Lucy tiše zanaříkala. Ze strachu? Nebo z touhy? Nebyl si jistý. Byla pod ním napjatá. Čekal na známky odporu. Ale ona zůstala nehybná. Spustil tedy přikrývku níž, až jí sklouzla pod bradavky. Nádherné tmavě hnědé bradavky. Jemně rty za tu levou zatáhl. Krásně se mu v ústech nadouvala.

Využil upíří schopnosti a jazykem přejel po bradavce. Lucy vydala tiché zasténání. A on poznal, že je to zvuk rozkoše.

„Ano, lady Lucy, to se vám líbí,“ našpulil rty a jemně sál. Zavrtěla se pod ním. Na rtech mu hrál spokojený úsměv.

Kdyby věci byly jinak…

K čertu, vždyť patřila k rodině, která mu ukradla synovce. Patřila ke klanu bestií, které nemilosrdně vyvraždily jeho rodinu. Věci už nikdy nemohly být jiné. Přesto ji musel potěšit.

Zatahal ji za bradavku.

„Ne! Proboha, to nemůžete!“ Ale on nepřestával a dívčí sténání bylo stále hlubší a hrdelnější. Věděl, že drak v ní dokáže přijmout a užít si spoustu vjemů. Pěstmi mu tlačila do ramen, jako by se ho snažila odstrčit. Ale dělala to slabě, jako by začínala chápat, že nechce, aby přestal – místo toho chtěla víc.

Sál. Bože, byla vynikající! A pohybovala se pod ním. Prohnula se, aby mu přitiskla ňadro k ústům.

Byla zatraceně lahodná. Dost na to, aby zapomněl, kdo je…

Ne, to ne. Nemohl si dovolit zapomenout, co ho draci jako ona stáli.

Zatímco jí střídavě sál bradavky, odhrnul přikrývku. Lady Lucy neprotestovala. Teď už byla ztracená v nových pocitech. Cítil, jak v ní vřou emoce. Nepochybně se bránila vlastní reakci, ale zároveň ji zaplavovala rozkoš. Bude se nenávidět za to, že to cítí kvůli němu, muži, kterého nezná a který ji drží ve své moci. Přesto bude chtít víc. Hladovět po tom. Bude chtít udělat jakoukoli chlípnou, nemravnou, hříšnou věc, aby to dostala.

Stáhl jí přikrývku až ke stehnům. Na protest zalapala po dechu. Nevšímal si protestu a rukou klouzal po hladké křivce břicha. Lady Lucy Drakeová měla velkorysé křivky. Na prchavý okamžik ho napadlo, jak asi vypadá, když se stane drakem. Byla to krásná stvoření – ne ty děsivé příšery z pohádek. Jejich šupiny se leskly jako perleť, tvary byly ladné a mocné, oči zářily jako diamanty. Skoro se dalo zapomenout, jak jsou zlovolní a smrtící.

Jeho prsty se setkaly s jemnými chloupky. Pohladil ji tam, pak sjel níž, vsunul prsty do panenského klína a dotkl se horké, hladké kůže neposkvrněné komůrky.

Zapátral podél klitorisu – při tom doteku vykřikla.

„Příjemné, že?“ hrál si s ní, až se pod ním chvěla jako nadýchaný dezert. Měla pevně zavřené oči. Byla svůdně vlhká.

Zachytil opojnou vůni.

A sakra, byl ztracený. Ztracený v touze po ní. Převalil se přes ni, roztáhl jí nohy svými a usadil se mezi nimi, přičemž si po celou dobu hrál s tou sladkou komůrkou. Pak prsty uvolnil napjatý klitoris, uchopil penis a vedl ho tak, aby se jí dotýkal. Zasténala. Pak zalapala po dechu. Ruce jí vyletěly nahoru a zatlačily mu do hrudi.

„Já-já nejsem připravená. Prosím. Můžeme počkat? Ještě chvíli?“

Kroužil špičkou prstu na vlhkém klitorisu a sledoval, jak se dívka kroutí. Sledoval, jak jí růžoví tváře a dech se mění v prudké vzdechy.

„Myslel jsem, že spěcháte, abych vás zprznil a mohla jste se vrátit domů.“

„Já… potřebuji jen chvilku. Myslela jsem, že bych mohla. Ale nemůžu…“

Jeho smysly vstřebávaly čistý strach. Byla vystrašená. Vlastně vyděšená k smrti.

„Proč se mě tak bojíš?“ zašeptal, „neudělal jsem nic, čím bych ti ublížil.“

„To… to není vámi. Byla jsem… můj snoubenec… Nemůžu přestat myslet na to, jaké to bylo, když mě napadl. Když jsem si uvědomila, že je ochoten mě zabít, že se nehodlá držet zpátky, protože mě požádal o ruku,“ chvěla se strachy. Tmavomodré oči se jí rozšířily vzpomínanou hrůzou.

„Nerozumím tomu, lásko. Tvůj snoubenec se tě pokusil zabít?“

„Ach, bože! To… Neměla jsem nic říkat. Na tom nezáleží.“

Tahle malá dračice byla zraněná. Potřeboval ji svést, aby z ní dostal informace, ale zjevně ji nemohl svést, dokud se nezbaví strachu.

„Šššš,“ konejšil ji Sinjin, „na tom přece záleží. Nechci, aby ses tolik bála,“ lehl si vedle ní, přetáhl přes ně oba přikrývky a zahalil je teplem.

„Nemůžu…“

„Budu tě jen držet, drahá. Zatímco mi budeš vyprávět, co se ti stalo.“

3 Drak

Sinjin si nejprve myslel, že si lady Lucy nechá tajemství pro sebe. Když si ji ale přitiskl na hruď, jemně ji políbil na hlavu a vdechl růžovou vůni, která ulpěla na rozcuchaných hedvábných vlasech, zašeptala: „Neměla jsem nic říkat. Já… Všechno jsem zničila.“

„Nezničila. Pojď, můžeš mi věřit. Ležíme tu spolu nazí. Co ti udělal tvůj snoubenec? Mám toho gentlemana najít a utkat se kvůli tobě s ním v souboji na Chalk Farm?“

„N-ne. Zemřel.“

„Přistihla jsem ho, víte,“ přitiskla se k němu blíž. Na oplátku se k ní přitulil ještě pevněji. Kyprá plná ňadra byla měkkým polštářkem. Štědré boky se tiskly k jeho. Jak nádherně bujná a krásná žena to byla.

S hlavou přitisknutou na jeho hrudi přikývla.

Zatraceně.

Ne…