MISANTROP

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © J. Z. Novák, c/o Dilia, 1966

Cover © Daniel Pocar, 2025

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2025

https://twitter.com/knihydobrovsky

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

instagram.com/nasenakladatelstvi

ISBN 978-80-277-5573-8 (ePub)

ISBN 978-80-277-5574-5 (mobi)

Molière

MISANTROP

Komedie o pěti dějstvích

Přeložil J. Z. Novák

Obsah

Osoby

První dějství

VÝSTUP 1

VÝSTUP 2

VÝSTUP 3

Druhé dějství

VÝSTUP 1

VÝSTUP 2

VÝSTUP 3

VÝSTUP 4

VÝSTUP 5

VÝSTUP 6

VÝSTUP 7

Třetí dějství

VÝSTUP 1

VÝSTUP 2

VÝSTUP 3

VÝSTUP 4

VÝSTUP 5

VÝSTUP 6

Čtvrté dějství

VÝSTUP 1

VÝSTUP 2

VÝSTUP 3

VÝSTUP 4

Páté dějství

VÝSTUP 1

VÝSTUP 2

VÝSTUP 3

VÝSTUP 4

Osoby

ALCEST, ctitel Celimenin

FILINT, Alcestův přítel

ORONT, ctitel Celimenin

CELIMENA, milenka Alcestova

ELIANTA, Celimenina sestřenka

ARSINOE, Celimenina přítelkyně

KLITANDR, AKAST, markýzové

BASK, sluha Celimenin

PAŘÍZEK, sluha Alcestův

GARDISTA francouzského maršálství

Děje se v Paříži, v domě Celimenině

První dějství

VÝSTUP 1

FILINT, ALCEST

FILINT: Copak je? Co je vám?

ALCEST: Tak vy mě nenecháte?

FILINT: Ty vaše nálady! Co proti mně zas máte?

ALCEST: Nechte mě, povídám, aukliďte se někam!

FILINT: Snad lidi vyslechnu, dřív než se takhle vztekám.

ALCEST: Na výslech nemám chuť, já se chci prostě vztekat.

FILINT: Ne, to vás nechápu, když začnete tak štěkat.

Ajako příteli vám musím povědět…

ALCEST: Já, aváš přítel? Ne! To pusťte zhlavy! Hned! Byl jsem váš přítel, byl, apyšnil jsem se tím, však po všem, Filinte, co ovás nyní vím, vám říkám do očí: Je konec dnešním dnem! Nestojím omísto vsrdci tak proradném.

FILINT: Tak tedy, podle vás, jsem notný hříšník, viďte?

ALCEST: Že nezalknete se! Styďte se, pane, styďte!

Čím chcete omluvit, jaký jste právě byl? Každého, kdo má čest, byste tím pobouřil. Nejdřív se kněkomu jak dobrý přítel máte, něhou avřelostí ho málem umačkáte, kprsoum ho tisknete jak drahocenný skvost, jste samá ochota aslib aoddanost, akdyž se potom ptám, kdo ten váš přítel je, nevíte, jak vás zná ajak se jmenuje. Sotva se rozloučí, váš zápal pro něj mizí aklidně přiznáte: Ten člověk je mi cizí. To je přec hanebné anízké! Dobré nebe! Lísat se klidem tak, že zrazujete sebe! Já takto, nedej Bůh, si pošpinit svůj štít, vtu chvíli bych se šel ze studu pověsit.

FILINT: Nemyslím, že můj čin hned volá oprovaz, atak mi laskavě odpusťte, prosím vás, když ten váš rozsudek si prostě vmilost změním anepověsím se– spánovým dovolením.

ALCEST: Ten žert mě, věřte mi, kúsměvu nepřiměl.

FILINT: Co byste, prosím vás, od lidí vlastně chtěl?

ALCEST: Chci čestnost, upřímnost. To přímý člověk není, kdo klidně vysloví, co vsrdci nepramení.

FILINT: Když někdo vítá nás náručí rozevřenou, je, myslím, zdvořilé splatit mu stejnou měnou. Ochotnou úslužnost snad máme odměňovat akvlídným máme se snad také vlídně chovat.

ALCEST: Ne! Mně je odporné to nízké jednání, vkterém se módní svět teď zrovna předhání. Mám dost té přetvářky. Ajsem už víc než syt všech těch, kdo ve velkém nám rozdávají cit, vbezcenná objetí kdekoho sevřou hned akolem pusy všem úlisně mažou med, zdvořilost věnují vždy bez výběru všem avyjdou spoctivcem stejně jak snadutcem. Co ztoho, jestli dnes vám někdo úctu vzdává, důvěrou, přátelstvím vás štědře zasypává, do nebe chválí vás oslnivými slovy, když zítra zrovna tak se má ikničemovi?

Kdo nemá svědomí docela lhostejné, nestojí opocty tak hnusně prodejné.

Ipocty honosné hned všechen půvab ztratí, jakmile shledáme, že všem se jimi platí.

Úctu mám přece mít jen kvzácným vlastnostem, anectím nikoho, když vzdávám úctu všem.

Když vdnešních neřestech jste schopen vidět klad, pak ke svým přátelům vás nechci počítat. Odmítám laskavost, jež všechny podílí amezi přednostmi nedělá rozdíly.

Chci odlišován být. Apřiznám bez mučení, že přítelíček všech, to ideál můj není.

FILINT: Kdo slidmi žiti chceš, ten společnosti dej ivnější zdvořilost, jak žádá obyčej!

ALCEST: Ajá vám říkám: Ne! Mají být galeje za každé přátelství, jež předstírané je.

Jsme lidé, proboha! Ať vkaždém okamžiku ze srdce vytrysklo, co máme na jazyku!

Kéž srdce mluví jen! Akéž se ryzí vzněty nekryjí pod masku jalové etikety.

FILINT: Někdy by byla však ta přímost neúplatná dost směšná, nevhodná ataky málo platná.

Často je moudřejší, ať říkáte, co chcete, mlčet autajit to, co nás tajně hněte.

Radí snad dobrý tón, že bez okolků smíme všem vyznat do očí, jak na ně pohlížíme?

Když cítím kněkomu nenávist nevýslovnou, když se mi nelíbí, mám mu to říci rovnou?

ALCEST: Ano.

FILINT: To byste šel iEmilii říci, že marně předstírá mladičkou krasavici atím svým nátěrem že pohoršuje spíš?

ALCEST: Ovšem.

FILINT: AGilovi, že všem je na obtíž, že nudí celý dvůr, když věčně chválí jen svou vlastní udatnost askvělý rodokmen?

ALCEST: Tak.

FILINT: Žertujete.

ALCEST: Ne! Nic vážněj nemíním avtomhle necouvnu nikdy apřed nikým. Sčím se tu setkávám, to div mě neumučí advůr iměšťané jen hýbají mi žlučí. Dusím se zármutkem azmocní se mne děs, když vidím lidi žít, tak jak tu žijí dnes. Vždyť všude narazím jen na zradu alež, na lest aprotekci, na zášť ana faleš. Stěží se ovládám atisíc chutí mám vmést lidem do tváře, jak jimi pohrdám.

FILINT: Jste příliš divoký vtom filosofském hněvu. Stěží vás dokážu poslouchat bez úsměvu.

Aříkal jsem si vždy, když jsme se takhle přeli, že jak ti bratři jsme ze „Školy pro manžely“; ti…

ALCEST: Probůh, jenom ne ta vaše přirovnání!

FILINT: Tak vážně: Vzdejte se těch nesmyslných přání. Tímhle svým horlením svět sotva změníte. Akdyž si přímosti tak tuze ceníte, tak budu přímý též: Ta vaše zrůdná zlost všude, kam přijdete, budí jen veselost.

Jak na ten dnešní mrav jste věčně naježen, to vočích většiny vás zesměšňuje jen.

ALCEST: Tím lépe, učerta! Vždyť takhle si to přeji.

Toť dobré znamení. Tím zrovna pookřeji. Tak odporní mi jsou, tak nemám lidi rád, že bych byl uražen, jim moudrý připadat.

FILINT: Prašpatně smýšlíte olidech, jak je vidět.

ALCEST: Já nenávidím je, jak jen lze nenávidět.

FILINT: Atenhle odpor váš se bez výjimky týká nás ubožáků všech? Každého smrtelníka?

Ivnašem století snad člověk sem tam vidí…

ALCEST: Ne. Vnenávisti mám zásadně všechny lidi. Jedny, že špatní jsou, že jsou to lotři bídní, druhé, že ke špatným jsou shovívavě vlídní aže je nemají vtakové ošklivosti, jakou má zlotřilost vždy budit vpoctivosti. Kam shovívavost ta až vede, toho vzor je zřejmý ničema, snímž právě vedu spor. Zpod jeho škrabošky lump hledí, zjevný všem, kdekomu známo je, co vše má za lubem; jak kroutí očima, jak sládne jeho věta, tím může splést jen ty, kdo nejsou znalí světa. Ví se, že tenhle chlap, tak hodný zavržení, si špinavostmi jen vydupal postavení.

Nad jeho úspěchy, jež leskem odívá, se bouří zásluhy actnost se zardívá, každý jen laje mu aodpor kněmu má– vadí však někomu, jaký je ničema? Řekněte, že je to podvodník, podlý tvor– nikdo se neozve slovíčkem na odpor; apřesto každý dům se před ním otevírá, všude ho vítají aon se všude vtírá. Akde lze hodnosti si získat pletichami, což zlidí nejlepších je posléz nevymámí? Ksmrti mě zabolí, když zas aznovu zvím, sjakými ohledy se jedná spadoušstvím. Někdy mě popadne– adlouho neopouští– chuť prchnout od lidí askrýt se někde vpoušti.

FILINT: Jen se tak netrapme pro svět amravy zdejší aklidské povaze hleďme být laskavější.

Mne nepřesvědčíte. Jen na nervy mi jdete.

Buď pravdu mám, či ne!

VÝSTUP 2

VÝSTUP 3

Opona