The Power of Now

Copyright © 1997 by Eckhart Tolle

Translation © Hana Tůmová, 2001

ISBN 978-80-284-0622-6

Jste tady, abyste pomohli naplnit

božský smysl vesmíru.

Tak důležití jste!

Eckhart Tolle

PRVNÍ POCHVALNÉ OHLASY

„Kdybych si mohla vybrat jen jednu jedinou knihu, vybrala bych si Moc přítomného okamžiku. Proč? Protože z ní vyzařuje duch lásky, a to nejen z jejích slov, ale také z prostoru mezi nimi. Žádná jiná kniha na mě neučinila takový dojem.“

Patricia Gordonová, Calgary, Alberta

„Tato kniha nám nabízí úžasný dar, ale musíme mít odvahu přijmout jej. Radím vám, abyste to udělali. Věřím, že naše přežití na této planetě závisí na tom, zda se vydáme na vnitřní cestu, kterou nám doporučuje Eckhart Tolle.“

Bill Carpenter, Businessman and Fellow Spiritual Seeker

„Tato kniha nabízí úžasnou perspektivu lidem, kteří chtějí integrovat poselství vyjádřené v knihách A Course in Miracles a Seven Spiritual Laws of Success. Kdykoli se vrátím k nějaké pasáži v této knize, najdu nový, hlubší smysl.“

Jean-Pierre LeBlanc, ředitel SAJE (výrobce zdravých potravin)

„Tato kniha, napsaná velice srozumitelnou formou otázek a odpovědí, je nutnou četbou v naší době hledačů pravdy.“

David L. Jones, autor knihy A Warrior in the Land of Disease

„Tato kniha mi dala útěchu a inspiraci a pomohla mi pochopit mou vlastní duchovní cestu.“

Albert Koopman, úředník

„Hledal jsem smysl života a zdraví, ale naneštěstí jsem hledal ve vnějším světě. Moc přítomného okamžiku mi ukázala, jak hledat prchavé poklady života ve svém nitru.“

John Kuchenthal, organizační poradce

PŘEDMLUVA

RUSSEL E. DICARLO

Autor knihy Towards a New World View*

Oranžově žluté paprsky zapadajícího slunce nás někdy obdaří tak neuvěřitelnou krásou, že jsme na okamžik ohromeni a jen mlčky zíráme. Nádhera okamžiku nás oslní natolik, že se naše ustavičně brebentící mysl zastaví a přestane nás odvádět od přítomného okamžiku. Jako by se v té záři otevřely dveře do jiné reality, stále přítomné, ale jen málokdy vnímané.

Abraham Maslow tomu říkal „vrcholné zážitky“, neboť v takových chvílích máme radostný pocit, že jsme byli vrženi za hranice všeho pozemského a obyčejného. Na krátký okamžik nahlédneme do věčné sféry bytí. Vrátíme se ke svému pravému já.

„Ach,“ člověk si povzdechne, „taková nádhera…, kdybych tu jen mohl zůstat. Ale jak to udělat?“

To se snažím zjistit posledních deset let. Během svého hledání jsem měl tu čest mluvit s některými nejodvážnějšími, nejvíce inspirujícími a nejmoudřejšími průkopníky ve všech oblastech: v lékařství, psychologii, vědě, náboženství i podnikání. Tuto různorodou skupinu spojuje poznání, že lidstvo dnes prochází zásadní evoluční změnou. Tato změna je doprovázena radikální změnou našeho světonázoru – změnou naší základní představy o fungování věcí. Světový názor se snaží odpovědět na dvě životně důležité otázky: „Kdo jsme?“ a „Jaká je povaha vesmíru, v němž žijeme?“ Naše odpovědi na tyto otázky určují kvalitu našich osobních vztahů s rodinou, přáteli, zaměstnavateli a zaměstnanci. Z širšího hlediska definují společnost.

Není divu, že nově vznikající světový názor zpochybňuje mnoho mýtů, jež západní společnost považuje za pravdivé:

Mýtus 1: Lidstvo dosáhlo vrcholu svého vývoje.

Michael Murphy, zakladatel institutu Esalen, provokativně tvrdí, že existují vyšší stadia lidského vývoje. Člověk, který dosahuje vyšších úrovní duchovní dospělosti, získává mimořádné schopnosti – lásky, vitality, rodičovství, intuice, vnímání, komunikace a vůle.

První krok: Uvědomit si, že tyto schopnosti existují. Většina lidí si to neuvědomuje. Nové metody lze vytvořit, teprve když si to uvědomíme.

Mýtus 2: Člověk je naprosto oddělený od ostatních lidí, od přírody a kosmu.

Tento mýtus je příčinou válek, ničení životního prostředí a všech projevů lidské nespravedlnosti. Koneckonců, který normální člověk by ubližoval druhému, kdyby si uvědomoval, že je součástí jeho samého? Stan Grof říká, že „duše a vědomí každého z nás jsou souměřitelné se ,vším, co je‘, protože neexistují žádné absolutní hranice mezi naším já a totalitou existence“.

Vědecké studie léčivé moci modlitby potvrzují názor Larryho Dosseyho, že myšlenky, postoje a úmysly jednoho člověka mohou ovlivnit fyziologii druhého. To je nemožné podle známých fyzikálních zákonů a světonázoru tradičních věd. Nicméně výzkumy dokazují opak.

Mýtus 3: Existuje pouze materiální svět.

Tradiční věda předpokládá, že neexistuje nic, co nemůžeme měřit, testovat v laboratoři nebo vnímat našimi pěti smysly a jejich technologickým rozšířením. „Není to reálné,“ tvrdí vědci. A proto je veškerá realita redukována na materiální realitu. Duchovní dimenze reality jsou popírány.

To odporuje „věčné filozofii“ – onomu filozofickému konsenzu všech náboženství, tradic a kultur –, jež popisuje různé, ale souvislé dimenze reality. Tato realita zahrnuje jak nejhustší a nejméně vědomé formy, kterým říkáme „hmota“, tak nejřidší a nejvíce vědomé formy, které označujeme za duchovní.

Je zajímavé, že tento rozšířený, mnohorozměrný model reality odpovídá názorům kvantových fyziků jako například Jacka Scarfettiho, který popisuje superluminální pohyb. Vyšší dimenze reality vysvětlují pohyb překračující rychlost světla, která je nejvyšší dosažitelnou rychlostí. Nebo se zamyslete nad prací legendárního fyzika Davida Bohma, jenž navrhuje explicitní (fyzický) a implicitní (nefyzický) mnohorozměrný model reality.

To není pouhá teorie – známý francouzský experiment z roku 1982 ukázal, že dvě kvantové částice, které byly jednou spojeny, zůstávají v jakémsi spojení, i když jsou později odděleny nesmírnou vzdáleností. Když se změnila jedna částice, okamžitě se změnila i druhá. Vědci nevědí, jak se to děje, ale někteří teoretici říkají, že k tomuto spojení dochází skrze brány do vyšších dimenzí.

Takže na rozdíl od zastánců tradičního modelu reality průkopníci moderního myšlení tvrdí, že jsme nedosáhli vrcholu lidské evoluce, že jsme spojeni s veškerým životem a že spektrum vědomí zahrnuje jak materiální, tak nemateriální dimenze reality.

Tento nový světový názor vyžaduje, abychom se přestali dívat na sebe a na všechny životní formy očima svého pozemského já, které se rodí a žije v čase. Realitu bychom měli vidět očima své duše, svého bytí, svého pravého já. Do této vyšší sféry dnes vstupuje stále více lidí. Eckhart Tolle se řadí k těmto světovým učitelům. Jeho poselství: problémy lidstva jsou hluboce zakořeněny v lidské mysli. Či spíš v našem ztotožnění s myslí.

Naše roztržitost, naše tendence jít cestou nejmenšího odporu a plně nevnímat přítomný okamžik vytváří prázdnotu. A naše mysl, která má být naším služebníkem, se prohlašuje za našeho pána. Neustále se zabývá minulostí a předjímá budoucnost. Jen málokdy spočíváme v hloubce přítomného okamžiku. Jedině tady – v tomto okamžiku – můžeme najít své pravé já, které je za naším tělem, za proměnlivými emocemi a užvaněnou myslí.

Nádhera lidské evoluce nespočívá v naší schopnosti myslit, ačkoli nás to odlišuje od zvířat. Intelekt, stejně jako instinkt, je jen jedním z mnoha vývojových stupňů. Naším osudem je znovu se spojit se svým esenciálním bytím a v každém okamžiku vyjadřovat svou božskou realitu v materiálním světě. To se snadno řekne, ale jen málokdo dosáhl tohoto stupně lidské evoluce.

Naštěstí máme učitele, kteří nám pomohou. Eckhartova úžasná přesvědčivost nespočívá v jeho mistrné schopnosti bavit nás zajímavými příběhy, učinit abstraktní konkrétním či dát nám užitečné techniky. Jeho kouzlo spočívá spíš v osobní zkušenosti člověka, který ví. Proto za jeho slovy cítíme sílu, kterou nacházíme jen u nejslavnějších duchovních učitelů. Tím, že vychází z hlubin reality, Eckhart otvírá cestu druhým.

A co kdyby se k němu druzí přidali? Pak by se náš svět zajisté změnil k lepšímu. Naše obavy by zmizely ve víru bytí a naše hodnoty by se změnily. Zrodila by se nová civilizace.

Můžete se zeptat, zda tato realita skutečně existuje. Mohu vám nabídnout jen podobenství: tým vědců vám může předložit všechny vědecké důkazy o tom, že banány jsou hořké. Stačí však banán ochutnat, abyste zjistili, že má také jiné vlastnosti. Konečný důkaz nespočívá v racionální argumentaci, nýbrž v tom, že si uvědomíte posvátné v sobě i ve vnějším světě.

Eckhart Tolle nám tuto možnost ukazuje.

Russel E. DiCarlo Erie, Pensylvánie, USA

leden 1998

* Nový světový názor

PODĚKOVÁNÍ

Jsem hluboce vděčný Connii Kelloughové za její láskyplnou podporu a za to, že můj rukopis změnila v tuto knihu. Byla pro mě radost spolupracovat s ní.

Děkuji Coree Ladnerové a všem úžasným lidem, kteří mi dali nejcennější ze všech darů – prostor psát a prostor být. Děkuji Adrienne Bradleyové z Vancouveru, Margaretě Millerové z Londýna, Angie Francescové z Glastonbury, Richardovi z Menlo Parku a Renni Frumkinové ze Sausalita.

Jsem vděčný také Shirley Spaxmanové a Howardu Kelloughovi a všem ostatním, kteří zkontrolovali můj rukopis. Děkuji také Rose Dendewichové za profesionální přepsání rukopisu.

Nakonec bych rád vyjádřil lásku a vděčnost svým rodičům, bez kterých by tato kniha nebyla napsána. Děkuji svým duchovním učitelům a největšímu učiteli ze všech: životu.

ÚVOD

VZNIK TÉTO KNIHY

Ačkoli jen málokdy přemýšlím o minulosti, rád bych vám řekl, jak jsem se stal duchovním učitelem a jak tato kniha vznikla.

Do svých třiceti let jsem žil v téměř ustavičném strachu a sebevražedné depresi. Dnes mám pocit, jako bych hovořil o nějakém minulém životě nebo o životě někoho jiného.

Jedné noci krátce po svých devětadvacátých narozeninách jsem se probudil s pocitem naprosté hrůzy. S podobnými pocity jsem se tehdy probouzel často, ale tentokrát to bylo mnohem intenzivnější než kdykoli předtím. Noční ticho, nejasné obrysy nábytku v temném pokoji, vzdálený hluk projíždějícího vlaku – to všechno mi připadalo tak cizí, tak nepřátelské a tak naprosto nesmyslné, že jsem začal nenávidět život. Ze všeho nejvíc jsem nenáviděl svou vlastní existenci. Proč žít v takovém utrpení? Proč neustále o něco usilovat? Cítil jsem, že hluboká touha po sebezničení, po neexistenci začíná převažovat nad mou instinktivní touhou žít.

„Už dále nemohu žít sám se sebou.“ Tuto myšlenku jsem si v duchu stále opakoval. Pak jsem si náhle uvědomil, jak je ta myšlenka podivná. „Jsem jeden, nebo dva? Jestliže nemohu žít sám se sebou, pak musíme být dva. ,Já‘, které odmítá žít s tím druhým ,já‘. Je možné, že jen jedno z nich je skutečné.“

Toto náhlé uvědomění mě tak ohromilo, že jsem nebyl schopen myslit. Byl jsem při plném vědomí, ale všechny myšlenky zmizely. Cítil jsem, že jsem vtahován do jakéhosi víru energie. Ten pohyb se stále zrychloval. Začal jsem se třást strachem. Jakoby z nitra své hrudi jsem uslyšel slova: „Ničemu se nebraň.“ Měl jsem pocit, že jsem vtahován do naprosté prázdnoty. Tato prázdnota však byla spíš v mém nitru než v okolním světě. Najednou můj strach zmizel a já se do té prázdnoty ponořil. Nic dalšího si nepamatuji.

Ráno mě probudilo švitoření ptáka za oknem. Nikdy předtím jsem takový zvuk neslyšel. Měl jsem ještě zavřené oči a v duchu jsem viděl obraz drahého diamantu. Ano, kdyby diamant mohl vydat zvuk, pak by to byl tento zvuk. Otevřel jsem oči. Záclonami pronikalo do pokoje první světlo úsvitu. Okamžitě jsem cítil, okamžitě jsem věděl, že světlo je něčím víc, než si uvědomujeme. To měkké světlo naplňující pokoj byla láska sama. Do očí mi vyhrkly slzy. Vstal jsem a začal se procházet po místnosti. Znal jsem ji, ale uvědomil jsem si, že jsem ji nikdy opravdu nevnímal. Všechno bylo čisté a svěží, jako by to právě vzniklo. Začal jsem sahat na různé věci, zvedl jsem tužku i prázdnou lahev a obdivoval jejich krásu.

Toho dne jsem chodil ulicemi města v naprostém úžasu nad zázrakem života na zemi, jako bych se právě narodil do tohoto světa.

Následujících pět měsíců jsem žil ve stavu hlubokého klidu a blaženosti. Později ten pocit trochu zeslábl, nebo se mi to jen zdálo, protože to byl můj přirozený stav. Byl jsem schopen normálně fungovat, ačkoli jsem si uvědomoval, že nic z toho, co dělám, nemůže přidat nic k tomu, co už mám.

Samozřejmě jsem věděl, že se mi stalo něco hluboce významného, ale vůbec jsem to nechápal. Teprve po několika letech, když jsem přečetl mnoho duchovních knih a hovořil s duchovními učiteli, jsem si uvědomil, že to, co každý hledá, se mi už stalo. Pochopil jsem, že pod nesmírným tlakem utrpení té noci se mé vědomí vzdalo svého ztotožnění s mým bázlivým a nešťastným já, které je pouhým výplodem mysli. Moje falešné, trpící já okamžitě splasklo, jako když vypustíte vzduch z nafukovacího panáka. Zbyla jen moje skutečná přirozenost, moje vždy přítomné já: vědomí ve svém čistém stavu před ztotožněním s formou. Později jsem se naučil vstupovat do oné mimočasové a nepomíjející sféry, kterou jsem zpočátku vnímal jako prázdnotu. Prožíval jsem stavy nepopsatelné blaženosti a posvátnosti, při jejichž srovnání bledne můj první zážitek, který jsem právě popsal. Přišel čas, kdy mi nezbylo nic na materiální úrovni. A neměl jsem žádnou společensky definovanou identitu. Téměř dva roky jsem strávil na lavičkách v parcích ve stavu nejhlubší blaženosti.

Avšak ani nejkrásnější zážitky netrvají věčně. Mnohem důležitější než jakýkoli zážitek je hluboký vnitřní klid, který mě nikdy neopustil. Někdy je velice silný, téměř hmatatelný, takže jej cítí i druzí. Jindy je někde v pozadí jako vzdálená melodie.

Později mi občas někdo řekl: „Chtěl bych to, co máš ty. Můžeš mi to dát nebo mi aspoň ukázat, jak to získat?“ Na to jsem odpovídal: „Už to máš. Ale neuvědomuješ si to, protože tvá mysl je příliš hlučná.“ Tato odpověď se později stala námětem této knihy.

Než jsem si to stačil uvědomit, měl jsem opět vnější identitu.

Stal jsem se duchovním učitelem.

PRAVDA VE VAŠEM NITRU

V této knize popisuji svou práci s jedinci a malými skupinami duchovních hledačů v Evropě a v Severní Americe. S hlubokou láskou a oceněním bych těmto výjimečným lidem rád poděkoval za jejich odvahu přijmout vnitřní změnu, za jejich podnětné otázky a za jejich ochotu naslouchat. Bez nich by tato kniha nikdy nevznikla. Tito lidé patří k dosud malé, ale stále rostoucí menšině duchovních průkopníků, kteří pomalu dosahují stadia, kdy budou schopni vzdát se zděděných způsobů myšlení, jež po dlouhé věky udržovaly lidstvo v područí utrpení.

Věřím, že si tato kniha najde cestu ke všem, kdo jsou připraveni na tak radikální vnitřní změnu, a proto ji svým chováním urychlují. Doufám, že se dostane i k mnoha dalším lidem, kteří ji shledají zajímavou, i když ještě nejsou schopni žít podle jejích myšlenek.

Semeno, jež tato kniha zaseje, se časem možná spojí se semenem osvícení, jež má v sobě každý člověk, a náhle vyklíčí.

Tato kniha ve své dnešní podobě vznikla jako odpověď na otázky účastníků seminářů a meditačních kurzů, a proto jsem ji napsal ve formě otázek a odpovědí. V těchto seminářích a kurzech jsem se učil a přijímal stejně jako jejich účastníci. Některé otázky a odpovědi jsem přepsal téměř doslovně. Jiné jsou obecnější, což znamená, že na některé často opakované otázky odpovídám souhrnně. Občas mě při psaní napadla úplně nová odpověď, která je mnohem hlubší než cokoli, co jsem kdy řekl. Několik otázek přidal nakladatel pro objasnění některých bodů.

Při čtení zjistíte, že se dialog neustále pohybuje mezi dvěma rovinami.

V jedné rovině vás upozorňuji na to, co je falešné ve vašem nitru.

Hovořím o povaze lidského nevědomí a jeho nejběžnějších projevech v našem chování počínaje konflikty v partnerských vztazích a konče válkami mezi kmeny nebo národy. To je nanejvýš důležité, neboť dokud se nenaučíte rozeznávat, co je falešné ve vás – to jest čím nejste –, nemůžete se trvale změnit a budete stále vtahováni do sféry iluzí a utrpení. V této rovině vám také vysvětlím, jak nevytvářet své já z toho, čím nejste, neboť tím byste udržovali při životě své falešné já.

V druhé rovině hovořím o hluboké transformaci lidského vědomí – nikoli jako o vzdálené možnosti, nýbrž jako o něčem, co můžete uskutečnit dnes –, ať už jste kdokoli a kdekoli. Ukazuji vám, jak překonat tyranii vlastní mysli a dosáhnout stavu osvícení v každodenním životě.

V této rovině vám nedávám žádné konkrétní informace, ale spíš se snažím vtáhnout vás do tohoto nového vědomí. Znovu a znovu se pokouším vzít vás s sebou do onoho stavu intenzivní vědomé přítomnosti v každém okamžiku. Dokud nejste schopni prožívat to, o čem tu hovořím, může se vám zdát, že se v některých pasážích opakuji. Až toho schopni budete, uvědomíte si, že tyto pasáže obsahují velkou duchovní sílu a že vám mohou přinést největší prospěch. Jelikož každý člověk má semeno osvícení v sobě, často oslovuji vaše hlubší já, které okamžitě chápe duchovní pravdu, rezonuje s ní a získává z ní sílu.

Tento symbol za některými pasážemi znamená, že byste měli přestat číst, uklidnit se a prožívat pravdu toho, co bylo právě řečeno. Možná najdete mnoho dalších pasáží, kde to uděláte spontánně.

Význam některých slov – například „bytí“ nebo „přítomnost“ – vám zpočátku nemusí být úplně jasný. Nicméně čtěte dál. Občas vás při čtení napadnou různé otázky nebo námitky. Odpovědi pravděpodobně najdete v dalších kapitolách nebo ztratí svou závažnost, až proniknete hlouběji do mého učení – a do svého nitra.

Nečtěte jen svou myslí. Vnímejte své citové reakce a hluboké pocity ve svém nitru. Nemohu vám říci žádnou duchovní pravdu, kterou byste v hloubi duše již neznali. Mohu vám pouze připomenout, co jste zapomněli. Tím se vám v každé buňce těla aktivuje dávné a přesto stále nové poznání.

Mysl má tendenci kategorizovat a srovnávat, ale tato kniha vám přinese větší prospěch, když se nebudete snažit srovnávat její terminologii s terminologií ostatních učení. Moje užívání slov jako „mysl“, „štěstí“ a „vědomí“ nemusí nutně odpovídat jiným učením. Nelpěte na jednotlivých slovech. Každé slovo je jen nášlapným kamenem, jejž rychle necháváme za sebou.

Když občas cituji Krista nebo Buddhu, nedělám to proto, abych srovnával, nýbrž proto, abych upozornil na skutečnost, že v podstatě existuje jen jediné duchovní učení, které je vyjádřeno v mnoha formách. Některá stará náboženství byla časem překryta nánosem irelevantních informací, takže jejich duchovní podstata je téměř úplně skrytá. Proto se vytratil jejich hlubší význam a jejich transformativní síla zmizela. Ze starých náboženství cituji pouze proto, abych odhalil jejich hlubší smysl a obnovil jejich transformativní sílu – zejména pro čtenáře, kteří tato náboženství vyznávají. Vlastně jim říkám: „Pravdu nemusíte hledat jinde. Chci vám ukázat, jak obnovit to, co už máte.“

Většinou se však snažím užívat neutrální terminologii, aby mi rozumělo co nejvíc lidí. Tuto knihu lze považovat za novou formulaci jediného a věčného duchovního učení, které je podstatou všech náboženství. Mé učení vychází z jediného pravého zdroje v mém nitru, takže neobsahuje žádné spekulace ani teorie. Vycházím z vnitřní zkušenosti, a jestliže někdy hovořím až příliš energicky, dělám to proto, abych překonal vaši duševní rezistenci a oslovil tu část vašeho já, která již ví, stejně jako já, a která pozná pravdu, jakmile ji slyší. V takových chvílích máte pocit duševního vytržení, neboť vám něco ve vašem nitru říká: „Ano. Vím, že to je pravda.“

PRVNÍ KAPITOLA

NEJSTE SVOU VLASTNÍ MYSLÍ

NEJVĚTŠÍ PŘEKÁŽKA NA CESTĚ K OSVÍCENÍ

Osvícení – co to je?

Jistý žebrák seděl už přes třicet let u silnice. Jednoho dne šel kolem nějaký cizinec. „Můžete mi dát nějaké drobné?“ zamumlal žebrák a nastavil cizinci starou baseballovou čepici. „Nemám nic, co bych vám mohl dát,“ odpověděl cizinec. Pak se žebráka zeptal: „Na čem to sedíte?“ „Je to jen stará bedna,“ odpověděl žebrák. „Sedím na ní od té doby, co si pamatuji.“ „Už jste se někdy podíval dovnitř?“ zeptal se cizinec. „Ne,“ odpověděl žebrák. „Proč bych to dělal? Nic tam není.“ „Tak se tam podívejte,“ řekl mu cizinec. Žebrák otevřel víko. Ke svému úžasu a radosti zjistil, že bedna je plná zlata.

Já jsem ten cizinec, který nemá nic, co by vám mohl dát, a který vám radí, abyste se podívali dovnitř. Ne do nějaké bedny, ale mnohem blíže: do svého nitra.

„Já však nejsem žebrák,“ namítnete.

Lidé, kteří nenašli své skutečné bohatství, jímž je radost z bytí a hluboký, neochvějný klid, jenž tuto radost doprovází, jsou žebráci, i když mají velké materiální bohatství. Hledají radost, naplnění, uznání, jistotu nebo lásku ve vnějším světě, zatímco ve svém nitru mají poklad, který nejen obsahuje všechny tyto věci, ale je mnohem úžasnější než všechno, co nám svět může nabídnout.

Slovo „osvícení“ v nás vyvolává představu jakéhosi nadlidského úspěchu a naše já proti tomu nic nenamítá, ale ve skutečnosti je to přirozený stav prožívané jednoty s bytím. Je to pocit spojení s něčím nesmírným a nezničitelným, s něčím, co je téměř paradoxně vámi a co je zároveň mnohem větší než vy. Osvícení je nalezení vaší pravé přirozenosti za hranicemi všech forem. Neschopnost uvědomit si tuto spojitost vyvolává iluzi oddělenosti od vlastního já i od okolního světa. Následkem toho vnímáte své já – vědomě či nevědomě – jako izolovaný fragment. Máte strach a jste v konfliktu s vnitřním i vnějším světem.

Mám rád Buddhovu jednoduchou definici osvícení jako „konec utrpení“. Na tom není nic nadlidského, že ne? Jako definice je to však neúplné, neboť to říká, co osvícení není: osvícení není utrpení. Co vám však zůstane, když se zbavíte utrpení? To Buddha neříká a z jeho mlčení vyplývá, že na to musíte přijít sami. Buddha definuje osvícení negativně, aby z toho vaše mysl neudělala něco nadlidského, v co můžete věřit, ale čeho nemůžete dosáhnout. I přesto však většina buddhistů dodnes věří, že osvícení může dosáhnout jen Buddha, a ne oni, alespoň ne v tomto životě.

Hovořil jste o bytí. Můžete nám říci, co tím slovem myslíte?

Bytí je věčný, stále přítomný život za nesčetnými životními formami, které podléhají narození a smrti. Bytí je však také hluboko uvnitř každé formy jako její nejnitřnější, neviditelná a nezničitelná podstata. To znamená, že vám je dostupné v každém okamžiku jako vaše nejhlubší já, jako vaše pravá přirozenost. Nesnažte se však pochopit své bytí racionálně. Nesnažte se pochopit je rozumem. Bytí můžete poznat jedině tehdy, když máte naprosto klidnou mysl a žijete plně a intenzivně v přítomném okamžiku… Znovu nabýt vědomí svého bytí a setrvat v tomto stavu „citového uvědomění“ je osvícení.

Když říkáte bytí, hovoříte o Bohu? Jestliže ano, proč to neřeknete?

Během tisíců let nesprávného používání ztratilo slovo Bůh svůj smysl. Proto je užívám jen zřídka. Lidé, kteří nikdy nenahlédli do sféry posvátného, do oné nesmírné sféry za tímto slovem, jej užívají velice přesvědčivě, jako by věděli, o čem hovoří. Jiní Boha popírají, aniž vědí, co popírají. Nesprávné užívání tohoto slova vede k absurdním tvrzením jako například: „Můj nebo náš Bůh je jediný pravý Bůh, kdežto váš Bůh je falešný.“ K takovým tvrzením patří také známé Nietzschovo prohlášení: „Bůh je mrtev.“

Slovo Bůh se stalo uzavřeným pojmem. Jakmile je někdo vysloví, okamžitě si představíte někoho nebo něco mimo vás, a téměř vždycky někoho nebo něco mužského rodu.

Bůh ani bytí ani žádné jiné slovo nemohou vyjádřit ani definovat nepopsatelnou realitu za tímto slovem, takže důležité je, zda vám určité slovo pomáhá, nebo znemožňuje vnímat to, co označuje. Označuje transcendentální realitu, nebo je pouhým pojmem ve vaší hlavě, anebo jakýmsi duševním idolem?

Slovo bytí sice nevyjadřuje o nic víc než slovo Bůh, ale má tu výhodu, že je otevřeným pojmem. Neredukuje nekonečné neviditelné na konečnou entitu. Je nemožné z něj vytvořit mentální obraz. Nikdo si nemůže dělat výlučné právo na jeho vlastnictví. Bytí je vaší podstatou, je vám dostupné jako bezprostřední vědomí vaší existence, které předchází jakoukoli kvalifikaci. Takže od slova bytí je jen krůček k jeho prožívání bytí.

Co nám brání v prožívání této reality?

Naše ztotožnění s naší myslí, která nás nutí ustavičně přemýšlet. Neschopnost přestat myslit je strašné neštěstí, ale my si to neuvědomujeme, neboť tím trpíme téměř všichni, takže to považujeme za normální. Tento ustavičný duševní hluk vám znemožňuje najít onu sféru vnitřního klidu, která je neoddělitelná od bytí. Také vytváří naše falešné já, které vrhá stín strachu a utrpení. O tom všem budeme hovořit podrobněji v dalších kapitolách.

Poznámka: Mysl je vynikající nástroj, pokud ji užíváme správně. Užíváme-li ji nesprávným způsobem, stává se velmi destruktivní.

OSVOBOĎTE SE OD SVÉ MYSLI