Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Wladislaw Jachtchenko

7 klíčů k většímu sebevědomí
Změňte svůj život pomocí pozitivní psychologie

Přeloženo z německého originálu knihy Die Kraft der positiven Psychologie: Mit dem richtigen Mindset zu mehr Selbstbewusstsein und Gelassenheit, Wladislawa Jachtchenka.
Copyrights © 2023 by Remote Verlag
All rights reserved. No part of this book may be used or reproduced in any manner whatever without written permission except in the case of brief quotations embodied in critical articles or reviews.
Translation Copyright © 2025 by Grada Publishing, a.s.
First edition is published by arrangement with Remote Verlag through Remote Distribution OÜ
Ilustrace v knize a na obálce: depositphoto/©Xenia Kkarmach, depositphoto/VectorMine, AdobeStock.com/treety

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 9855. publikaci

Překlad Mgr. Gabriela Thöndlová
Redakce textu Lenka Zajíčková
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Návrh a zpracování obálky Lucie Skořepová
Počet stran 224
První vydání, Praha 2025
Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s.r.o., Náchod

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2025

ISBN 978-80-271-7721-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-7720-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-5348-0 (print)

ZŘEKNUTÍ SE ODPOVĚDNOSTI

Rady v této knize byly pečlivě zváženy a vyzkoušeny. Všechny informace v této knize jsou poskytovány bez jakékoli záruky ze strany autora a vydavatele. Jejich uplatňování je na vlastní nebezpečí. Autor ani vydavatel a jím pověření zástupci nenesou odpovědnost za škody na zdraví či majetku, finanční újmu nebo jiné škody způsobené použitím či nepoužitím informací nebo použitím nesprávných a/nebo neúplných informací. Vydavatel ani autor nenesou žádnou odpovědnost za aktuálnost, správnost a úplnost obsahu ani za tiskové chyby. Na straně vydavatele nebo autora neexistuje žádná právní odpovědnost ani odpovědnost v jakékoli formě za nesprávné informace a případné následky z toho plynoucí.

Pokud tato publikace obsahuje odkazy na webové stránky třetích stran, nepřebíráme za jejich obsah žádnou odpovědnost, protože pouze odkazujeme na jejich stav v době prvního vydání této knihy.

O AUTOROVI

Wladislaw Jachtchenko, nebo jednoduše Wlad, patří mezi nejlepší řečníky Evropy. Od roku 2007 přednáší, školí a koučuje politiky, manažery a zaměstnance známých firem, jako jsou Allianz, BMW, ProSieben, Westwing, 3M a mnoho dalších. Své klienty učí ovládat nejen nástroje profesionální rétoriky, ale také efektivní techniky přesvědčování, metody úspěšného vyjednávání, profesionální zvládání konfliktů a samozřejmě techniky efektivního vedení.

Studoval politologii, práva, moderní dějiny a literární komparatistiku v Mnichově a New Yorku. Byl stipendistou nadace Studienstiftung des deutschen Volkes a je vystudovaný právník (obě státní zkoušky složil v Bavorsku) a politolog (absolvoval magisterské studium na Kolumbijské univerzitě v New Yorku).

Poté, co pracoval jako právník v mnichovské advokátní kanceláři a jako vědecký pracovník v OSN v New Yorku, následoval hlas svého srdce a od roku 2007 pracuje jako školitel, řečník a kouč. K jeho specializaci patří firemní semináře na míru, zábavné kurzy rétoriky a intenzivní koučování na všechna témata týkající se vedení a komunikace.

Wlad je zakladatelem akademie argumentoriky (Argumentorik-Akademie, www.argumentorik.com) a tvůrcem konceptu argumentoriky, který klade do centra komunikace přesvědčivý argument a rétoriku považuje za nutnost pro efektivní používání dobrých argumentů.

Je mimo jiné autorem knih Manipulativní rétorika a Férová rétorika.

ÚVOD

VAŠE SEBEVĚDOMÍ
BUDE TAKOVÉ,
JAKÉ SI HO VYBUDUJETE

Pojďme rovnou k jádru věci: Sebevědomí není jen stav mysli, ale také schopnost, kterou lze nacvičit. Výsledky výzkumů v oblasti pozitivní psychologie v posledních dvaceti letech mohou každému z nás pomoci posilovat tuto schopnost jako sval. Větší sebevědomí je tedy vaším osobním rozhodnutím.

Ale proč o sobě tolik lidí pochybuje, proč se nechávají omezovat svým strachem a proč je klid pro tolik lidí cizí slovo? Rád bych vás pozval, abyste se zapojili do mého tréninku. Absolvovala ho se mnou například také moje klientka Julie1, která chtěla zapracovat na svém sebevědomí. Na začátku sezení jsem jí dal za úkol, aby krátce přednesla něco o aktuálním projektu, na kterém pracuje. Svůj proslov zakončila větou: „Vím, že ta prezentace byla špatná. Bylo vidět, že se klepu a zapomněla jsem na nejdůležitější bod. Ach jo!“ Sklesle se posadila proti mně, schovala obličej do dlaní a očividně se styděla za svůj domněle špatný výkon.

Při koučování často vidím, jak se lidé sami ničí. Sebevědomí jim totiž neustále nahlodává jejich přebujelý vnitřní kritik. Je to vnitřní hlas, který je trvale kritizuje a říká jim, že nejsou dost dobří / chytří / krásní / urostlí / úspěšní. U některých lidí je vnitřní kritik tak obrovský a mocný, že se mu již nedokážou bránit a bez námitek přijímají jeho názor. Jenže když vnitřní kritik rozcupuje na kousky každý, i ten sebemenší úspěch, je potom obtížné vybudovat si sebevědomí a důvěřovat sami sobě.

Další skupině lidí komplikují život vnější kritici: matka, které se nikdy nelíbí váš partner, otec, který znevažuje všechny vaše pracovní úspěchy, šéf v práci, který vždy odhalí i tu nejdrobnější chybičku a pokaždé udělá z komára velblouda. Naše okolí dokáže být někdy tak negativní, že je skoro nemožné vybudovat si zdravé sebevědomí. Nejhorší možný scénář samozřejmě nastává, když se vnitřní kritik spojí s těmi vnějšími a společně se vás snaží zničit.

Naštěstí existuje pozitivní psychologie, která v posledních desetiletích přinesla překvapivé poznatky, jež můžeme využít v každodenním životě k tomu, abychom byli vyrovnanější a sebevědomější. Hlavní poselství této knihy zní: Nezáleží na tom, jak moc vás chtějí vnitřní kritik a nejrůznější vnější kritici shodit. Vaše sebevědomí bude takové, jaké si ho vybudujete.

Mimochodem, Juliina prezentace byla docela dobrá. Její nadřízený ji požádal, aby pohovořila na vánočním večírku o úspěších svého oddělení. Když jsem jí řekl, že se při projevu vůbec netřásla, nechtěla mi to věřit. Naštěstí jsem její proslov natočil a ona byla velmi překvapená, když na videu na vlastní oči viděla, že se neklepala. Vnímala samu sebe přehnaně kriticky – v jedné z následujících kapitol si vysvětlíme, jaké to má důvody. Julie se každopádně po shlédnutí videa s úlevou usmála, protože zjistila, že navenek působilo její vystoupení sebejistěji, než si myslela.

Následně jsem jí položil překvapivou otázku: „Jak publikum pozná, že zapomněla na nejdůležitější bod?“ Julie se krátce zamyslela a potom s naprostou samozřejmostí odpověděla: „Publikum nemůže vědět, že jsem zapomněla na nejdůležitější bod, protože vůbec neví, co jsem chtěla říct.“ Zeptal jsem se tedy: „A jak moc hrozné tedy je, když zapomenete na jeden bod, o němž nemá publikum ani nejmenší tušení?“ Julie v tu chvíli pochopila, že když si vyčítala opomenutí nejdůležitějšího bodu proslovu, bylo to vlastně zbytečné. V následujícím rozhovoru mi svěřila, že si neustále vyčítá každou maličkost a chce dělat všechno dokonale. Je vám to povědomé?

O dvě hodiny později přišel Marek, který pracuje jako manažer, a také dostal za úkol přednést prezentaci o nějakém aktuálním pracovním projektu. To je takové moje běžné úvodní cvičení, díky kterému mohu klienta lépe poznat. Mluvil jen necelou minutu a uprostřed projevu měl ještě malý výpadek paměti. Zeptal jsem se ho, jak byl se svou prezentací spokojený. Odpověděl: „Moje řeč byla docela dobrá. Mou silnou stránkou je, že dokážu věci výstižně shrnout, a řekl bych, že jsem docela charismatický.“ Zatímco Julie na svém dobrém proslovu nenechala nit suchou, Marek se za svůj spíš slabý projev pochválil. Jak je to možné?

Markův vnitřní kritik je malý a pro Marka sotva postřehnutelný, takže jeho hlas většinou neslyší. Coby vedoucí pracovník víceméně nemá vnější kritiky, protože od svých spolupracovníků nedostává téměř žádnou negativní zpětnou vazbu. Ale tato kniha není pro lidi jako Marek, kteří mají příliš vysoké až přehnané sebevědomí. Je pro lidi jako Julie, kterým chci pomoci, aby se naučili přistupovat ke svému vnitřnímu i vnějšímu kritikovi přiměřeně, byli si vědomi svých silných stránek, oceňovali se za drobné úspěchy a nadobro se zbavili iracionálního srovnávání s ostatními. Také vám v této knize ukážu, jak můžete stavět své sebevědomí jako puzzle, vytvořit z něj čím dál tím silnější obraz a (nově) vytvořit příběh o svém já tak, aby pro vás bylo snazší důvěřovat sami sobě. Cílem je, vybudovat si zdravé sebevědomí a jít životem s větší lehkostí.

VÁŠ ÚSPĚCH JE DEFINOVÁN TÍM, JAK VYSOKÉ MÁTE SEBEVĚDOMÍ

Vzpomínáte na sebekritickou Julii a samolibého šéfa Marka z úvodu? Proč myslíte, že se sebevědomý Marek stal vedoucím pracovníkem a sebekritická Julie (zatím) ne? Je mnoho důvodů, proč míra vašeho sebevědomí rozhoduje o vašem úspěchu a vnitřní spokojenosti. Pojďme se společně podívat na tři nejdůležitější příčiny.

Zaprvé: Čím víc si důvěřujete, tím větší úkoly přijímáte.

Děje se to každý den: ve firmě se uvolní vedoucí pozice a vypíše se interní výběrové řízení. Na dané místo by mělo kvalifikaci několik lidí z daného oddělení, ale ne všichni se o místo vedoucího ucházejí. Proč? Protože si někteří na takovou pozici zkrátka nevěří, přestože pro ni mají předpoklady. Nedostatečné sebevědomí tedy vede k tomu, že se o těchto lidech ani neuvažuje a zůstávají neviditelní. A stejně jako v profesním světě to platí i v soukromém životě. Představte si ženu sedící u baru, která čeká na kamarádku. Muž, který se neodváží ji oslovit, se s ní s největší pravděpodobností neseznámí. (Totéž platí, když se žena neodváží oslovit muže.) Dalo by se to vyjádřit moudrým výrokem, který je mylně připisován Bertoltu Brechtovi: Kdo bojuje, může prohrát, kdo nebojuje, už prohrál.

V každodenním životě často slýcháme, že máme být odvážnější, ale málokdy nám někdo vysvětlí, jak si máme tuto odvahu vybudovat. Jsem zastáncem názoru, že odvahu můžeme získat tím, že si krůček po krůčku vybudujeme sebevědomí a sebedůvěru s pomocí chytrých nástrojů pozitivní psychologie. Dosáhneme toho mimo jiné tím, že usměrníme vnitřní i vnější kritiky a sabotéry, změníme svůj sebeobraz a začneme využívat své silné stránky.

Zadruhé: Čím sebevědoměji vystupujete, tím spíše dosáhnete svých cílů.

Zůstaňme u příkladu volné vedoucí pozice. Představte si, že se o dané místo ucházejí dva kandidáti a oba jsou pozváni na pohovor. A dejme tomu, že jsou oba pro novou práci stejně dobře kvalifikovaní. První zájemce vystupuje sebevědomě, na otázky odpovídá stručně a jasně a nedává najevo pochyby či nejistotu. Druhý uchazeč naopak vejde do místnosti plaše, na otázky sice odpovídá stejně dobře jako jeho konkurent, ale mluví tichým, nejistým hlasem a při tom se téměř celou dobu dívá do stolu místo na své komunikační partnery. Pro kterého z kandidátů se asi komise rozhodne? Je to samozřejmě rétorická otázka. Do vedoucích pozic jsou voleni lidé, kteří vystupují sebevědomě a věří sobě a svým schopnostem.

Někoho by možná mohlo napadnout, že by mohl sebevědomí při důležitém pohovoru předstírat. Ale pozor: většina lidí jsou špatní herci a je na nich během několika málo sekund poznat, že sebevědomí jen hrají. Podrobně jsem to popsal v jedné ze svých knih2.

I v soukromém životě dosahují lidé svých cílů spíš tehdy, když vystupují sebevědomě. Jednou večer jsem byl v baru, kde se shodou okolností konala akce „rychlé rande“. Bylo tam deset stolů v řadě, na jedné straně sedělo deset žen a proti nim deset mužů. Každých sedm minut zazvonil zvonek a muži se posunuli o jedno místo dál. Všiml jsem si, že zhruba polovina mužů nedokázala udržet oční kontakt a po většinu rozhovoru se ženou se dívali do stolu nebo na svou sklenku s pitím. Nemusím zdůrazňovat, že muž nepůsobí právě sebevědomě, když neudrží oční kontakt s dámou. Protože jsem byl zvědavý, počkal jsem na konec celé seznamky a vydával jsem se za studenta sociologie provádějícího krátkou anketu do své seminární práce. Měl jsem pouze dvě otázky určené zúčastněným ženám, totiž jak podstatný je pro ně na schůzce oční kontakt a zda by daly své telefonní číslo muži, který se na ně většinu času nedíval. Odpovědi byly do jedné stejné: oční kontakt byl pro všechny ženy nesmírně důležitý a jeho absence byla pro všech sedm, které jsem oslovil, jasným důvodem k odmítnutí.

Milý čtenáři, milá čtenářko3, samozřejmě nevím, jaká byla vaše hlavní motivace ke koupi této knihy. Někteří lidé chtějí své sebevědomí zvýšit kvůli práci, jiným jde spíš o soukromí. Dobrá zpráva je, že s pomocí pozitivní psychologie můžete zabít dvě mouchy jednou ranou. Vaše nové, zdravé sebevědomí vám pomůže v obou oblastech.

Zatřetí: Čím častěji dosahujete svých cílů, tím víc si věříte.

O pozitivním vlivu drobných úspěchů na vaše sebevědomí si podrobněji povíme později. Ne nadarmo prohlásil zakladatel pozitivní psychologie, profesor Martin Seligman, úspěch za jeden z pěti klíčů tohoto nového psychologického směru. Ale i prostý zdravý rozum nám říká, že když dosahujeme cílů, které jsme si sami stanovili, naše sebevědomí roste, tím více si věříme a odvažujeme se přijímat větší výzvy. Dochází k pozitivní zpětné vazbě: zvládnutí nové výzvy → vyšší sebevědomí → definování nové výzvy → zvládnutí nové výzvy → a tak dále.

Proč se ale to, co zní tak jednoduše, tolika lidem nedaří? Protože většině z nich chybí správné mentální nástroje, které se v našem současném vzdělávacím systému neučí. Navíc většina lidí přeceňuje, čeho může dosáhnout za krátkou dobu, a podceňuje, co může zvládnout v delším časovém úseku. Moje klientka Nicole je toho příkladem. Předsevzala si, že v roce 2023 bude pravidelně běhat. Je poměrně sportovně založená a již několik let se věnuje józe, ale běhání je pro ni nové. O svém čerstvém běžeckém plánu samozřejmě mluvila s několika kamarádkami. Všechny řekly, že většinou běhají 20 až 40 minut, takže se Nicole také rozhodla začít s 20 minutami. Problém je v tom, že pokud člověk nikdy v životě neběhal, je 20 minut neuvěřitelná výzva. Jinak řečeno, pokud se někdo bez jakýchkoli zkušeností s běháním chce dostat z nuly na 20 minut, je už předem odsouzen k neúspěchu. Nicole mi řekla, že to zkusila čtyřikrát a potom to vzdala. Po pěti minutách vždy skončila. Místo výše popsané pozitivní zpětné vazby bohužel zažila negativní zpětnou vazbu podle tohoto principu: novou výzvu NEzvládne → sebevědomí klesá → novou výzvu vzdá → strach z dalších nových výzev roste. Jistě jste rychle pochopili, kde udělala Nicole chybu. Přecenila, čeho může v krátkém čase dosáhnout. Kdyby si bývala dala za cíl běhat prvních pár týdnů jen tři až pět minut, aby se dostala do rytmu, nevzdala by novou výzvu tak rychle. Kvůli nešťastnému společenskému srovnání s kamarádkami, které všechny běhají mnohem déle, si stanovila špatný, respektive příliš vysoký cíl a podle vlastní definice selhala. Jak to sama zhodnotila: „Uvědomila jsem si, že běhání prostě není nic pro mě.“

Uznávám, že tento příklad je velmi jednoduchý, ale buďme upřímní: Kolikrát v životě jste se pustili do nové výzvy a stanovili si příliš velký cíl v příliš krátkém čase – a po několika pokusech jste hodili ručník do ringu? Kolik lidí si dává příliš nereálná novoroční předsevzetí a vzdá to už po několika týdnech? A kolik lidí je svými neúspěchy tak demotivováno, že si novoroční předsevzetí přestanou dávat úplně? Schopnost stanovit si chytré cíle je jedním z klíčů ke zdravému sebevědomí. Proto se tomuto tématu budeme věnovat podrobněji v jedné z dalších kapitol.

PROČ DÁVÁ PRÁVĚ POZITIVNÍ PSYCHOLOGIE NEJÚČINNĚJŠÍ KLÍČE K LEPŠÍMU ŽIVOTU?

Na téma sebedůvěry, sebeúcty a vyrovnanosti napsali nejrůznější filozofové už před tisíci lety úžasné knihy a vytvořili věrohodné teoretické koncepty. Ať už to byl Aristotelés, Platón nebo Seneca – všichni se těmito tématy zabývali. Je proto zcela legitimní se ptát, proč by měla právě pozitivní psychologie představovat nejúčinnější klíč k lepšímu životu.

A odpověď zní: Jen proto, že teorie z období antiky zní věrohodně, neznamená to, že je správná. Na rozdíl od antických myslitelů i filozofů novověku se psychologie v posledních sto letech stále vyvíjela ve vědu o lidské psychice, která nám poskytuje nejen teorie, ale také experimenty a validní data. Psychologie však byla dlouho na jedno oko slepá a zaměřovala se výhradně na duševní choroby, jako jsou deprese, alkoholismus, narcismus nebo schizofrenie. Když jde někdo k psychologovi, je to synonymum pro to, že má duševní problém. Duše je ale mnohem víc než jen součet jejích problémů, je také místem, kde můžeme pociťovat spokojenost, vyrovnanost a štěstí. Právě tím se však psychologie po desetiletí vůbec nezabývala.

Pojem pozitivní psychologie poprvé použil v roce 1954 americký psycholog Abraham Maslow. Ve skutečný výzkumný směr se však pozitivní psychologie vyvinula až v devadesátých letech 20. století, kdy si ji zvolil jako hlavní téma svého funkčního období v Americké psychologické asociaci (American Psychological Assosiation) americký psycholog Martin Seligman, jenž je od té doby považován za praotce pozitivní psychologie a inspiroval stovky vědců po celém světě k vědeckému zkoumání témat, jako je optimismus, štěstí, silný charakter a mnoho dalších pozitivních vlastností psychiky. Seligman opakovaně zdůrazňuje, že pozitivní psychologie není žádnou „happiologií“4, nezabývá se tedy výhradně štěstím.

Existuje nádherný Seligmanův příběh o tom, jak on sám dospěl k pozitivní psychologii5: Jednoho dne byl se svou dcerou na zahradě. Byl krásný letní den a on si četl knihu, zatímco jeho pětiletá dcera Nikki dováděla na zahradě. Zpívala si, tančila, vyhazovala plevel do vzduchu a skvěle se bavila. Rušila tím však svého otce v četbě a on ji okřikl, aby byla zticha a také si četla. Dívka se ho zeptala: „Tati, můžu s tebou prosím mluvit?“ Seligman samozřejmě souhlasil a dcera pokračovala: „Vzpomínáš si, jak jsem před svými pátými narozeninami pořád kňourala a na všechno si stěžovala?“ Seligman okamžitě přitakal: „Ano, do pátých narozenin jsi byla naprosto příšerné dítě!“ A Nikki potom řekla: „Tati, a všiml sis, že jsem od svých pátých narozenin ani jednou nekňourala? To proto, že jsem se v den svých pátých narozenin rozhodla, že už nebudu kňourat. To byla ta nejtěžší věc, kterou jsem kdy udělala. Takže když jsem mohla přestat kňourat já, tak můžeš i ty přestat být věčný bručoun!“

Seligman říká, že ho tento jediný okamžik s jeho dcerou přivedl hned ke třem poznatkům. Zaprvé, že je skutečně notorický bručoun – a je na to hrdý. Zadruhé si uvědomil, že jeho jedinou dosavadní výchovnou metodou bylo napravovat a odstraňovat Nikkiiny chyby, aby se z ní stalo hodné dítě. Ve skutečnosti by však úkolem dobrého rodiče nebo učitele mělo být zjistit, jaké jsou silné stránky dítěte, a aktivně je podporovat. A konečně třetím poznatkem bylo, že psychologie jako věda není kompletní, protože se zaměřuje výhradně na chyby psychiky a jejich nápravu, ale málokdo si v tomto oboru klade otázku, jak může člověk vést šťastný a dobrý život. Řečeno Seligmanovými slovy: „Lidé chtějí mnohem víc než jen napravit své slabiny.“6 Tato věta pochází z jeho první populárně-naučné knihy o pozitivní psychologii s názvem Authentic Happiness, která vyšla v roce 2002 (česky Opravdové štěstí). O téměř deset let později svou teorii dále rozvinul a konstatoval, že k vedení dobrého a šťastného života je zapotřebí pěti prvků. Pro snazší zapamatování těchto pěti prvků vymyslel Seligman zkratku PERMA. Ta znamená:

P positive emotion
(pozitivní emoce jako radost, spokojenost, štěstí)

E engangement
(naprosté ponoření do určité činnosti, kterému se také říká flow)

R relationships
(pozitivní vztahy s ostatními lidmi)

M meaning
(význam, který připisujeme životu a jednotlivým událostem)

A accomplishment
(vlastní pracovní i soukromé úspěchy)

Když teď znáte pět základních prvků pozitivní psychologie, asi vás nepřekvapí, že je budeme aplikovat na naše téma, abychom získali více sebevědomí a vyrovnanosti. S využitím síly pozitivní psychologie společně odinstalujeme nesmyslné myšlenky a smysluplně aktualizujeme vaše postoje. Ale dost bylo úvodních slov! Je čas podívat se blíže na toho, kdo nejvíc narušuje naše sebevědomí a vyrovnanost – na našeho vnitřního kritika.

Pro německy hovořící čtenáře je na internetových stránkách autora zdarma k dispozici kurz „Tři bonusové klíče pozitivní psychologie“, který navazuje na sedm klíčů pozitivní psychologie popsaných v této knize. Videa naleznete pod níže uvedeným QR-kódem nebo na internetové adrese https://mindset.argumentorik.com.

SEDM KLÍČŮ POZITIVNÍ PSYCHOLOGIE K VĚTŠÍMU SEBEVĚDOMÍ, SEBEDŮVĚŘE A VYROVNANOSTI

1.ROZHOVOR SE SEBOU SAMÝM: VNITŘNÍ KRITIK JAKO VNITŘNÍ NEPŘÍTEL

Všichni máme vhlavě vnitřní hlas, který nás neustále hodnotí. Říká se mu „vnitřní kritik“. Všimli jste si, že ktomuto pojmu neexistuje žádný protiklad? Nikdy jsem neslyšel, že by někdo mluvil o„vnitřním lichotníkovi“, „vnitřním podporovateli“ nebo něčem podobném. Ato je opravdu zajímavé. Pokud náš jazyk odráží naši realitu, pak se zdá, že se všichni neustále kritizujeme ajen zřídka, pokud vůbec, se chválíme– jinak by pro to existoval nějaký všeobecně rozšířený výraz.

Mohli bychom dlouze filozofovat otom, proč máme všichni vhlavě vnitřního kritika, ale žádného vnitřního podporovatele. Snad nejjednodušším vysvětlením by mohlo být, že člověk, který se díky sebekritice neustále optimalizuje, je schopnější přežít. Kdybychom neměli žádného vnitřního kritika, ale pouze vnitřního podporovatele, snejvětší pravděpodobností bychom se topili vsamolibosti, nikdy bychom neopustili svou komfortní zónu, atudíž bychom se nijak nerozvíjeli. Jako ve všech oblastech života je však ivtomto případě dobré vyhýbat se extrémům. Pro mnohé znás se náš vnitřní kritik stal naším vnitřním nepřítelem. Jak jsem zmínil vúvodu, uněkterých znás se vnitřní kritik stal tak velkým amocným, že neustále kritizuje něco na našem vzhledu, charakteru nebo našich úspěších. Můj klient Marcel používá výraz prokurátor vmojí hlavě, který mu neustále předčítá sáhodlouhé obžaloby týkající se jeho nejrůznějších životních rozhodnutí. Není tedy divu, že lidé svelmi silným vnitřním kritikem, který má ve všem navrch, mají nízké sebevědomí. Když se vnitřní kritik dostane do ráže, nekritizuje jen jednotlivá rozhodnutí, ale celou naši bytost. Apotom vynáší zničující soudy, například:

•Nejsi dost inteligentní.

•Nejsi dost hezký/á.

•Nejsi dost úspěšný/á.

•Nejsi dost vysoký/á.

•Nejsi dost štíhlý/á.

•Jsi špatný rodič.

•Jsi špatný/á vedoucí.

•Vživotě jsi ničeho nedosáhl/a.

Někdy se svým vnitřním kritikem dokonce splyneme, takže vnitřní hlas přejde do první osoby:

•Tohle nezvládnu.

•Nic nedokážu udělat správně.

•Určitě budu mít zase okno.

•Plácám nesmysly.

•Nikdy nevydělám víc než xxx korun měsíčně.

•Nedokážu žít ve vztahu.

•Celý můj život nestojí za nic.

PRVNÍ PŘÍSTUP:
OSLABENÍ VNITŘNÍHO KRITIKA

Vnitřní kritik atrvalost

Vnitřní kritik auniverzálnost

Vnitřní kritik apersonalizace

Jak udržet vnitřního kritika na uzdě pomocí metody ABCDE

•Jaké přesné důkazy mám pro své přesvědčení?

DRUHÝ PŘÍSTUP:
ZKULTIVUJTE VSOBĚ VNITŘNÍHO KOUČE

Koučovací nástroj č. 1: Empatické naslouchání

Koučovací nástroj č. 2: Funkční otázky

Hypotetická otázka aotázka na změnu perspektivy

Otázka zaměřená na reflexi ařešení

Koučovací nástroj č. 3: Přerámování

TŘETÍ PŘÍSTUP:
VNITŘNÍ DIALOG SVAŠÍM VZOREM

ČTVRTÝ PŘÍSTUP:
ROZVÍJEJTE POZITIVNÍHO VNITŘNÍHO REŽISÉRA

Vnitřní Hitchcock

Vnitřní Disney

VAŠE „MENTÁLNÍ KVARTETO“ ADALŠÍ VNITŘNÍ POSTAVY