Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

F. A. Hayek

Soukromé peníze: Potřebujeme centrální banku?

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Soukromé peníze: Potřebujeme centrální banku?

Soukromé peníze:

Potřebujeme centrální banku?

F. A. Hayek

Publikováno s laskavým svolením Liberálního institutu

http://www.libinst.cz

Autorská práva má Liberální institut a autor

LIBERÁLNÍ INSTITUT

a

CENTRUM LIBERÁLNÍCH STUDIÍ

děkují za podporu,

kterou jim při vydání této knihy poskytla

Foundation for Economic Education

F. A. Hayek

SOUKROMÉ PENÍZE:

Potřebujeme centrální banku?

1999

F. A. Hayek

Soukromé peníze: Potřebujeme centrální banku?

Praha 1999

Překlad z anglického originálu

F. A. Hayek, Denationalisation of Money, The Institute of Economic Affairs, 1976, revidované a rozšířené vydání 1978.

Vydal Liberální institut, Centrum liberálních studií, MegaPrint Praha

Liberální institut

Spálená 51, 110 00 Praha 1

Centrum liberálních studií

Spálená 51, 110 00 Praha 1

MegaPrint Praha

K Nouzovu 2131/7, 143 00 Praha 4

Všechna práva jsou vyhrazena. Žádná část knihy nesmí být reprodukována nebo dále šířena v žádné formě, žádnými prostředky, elektronickými nebo mechanickými, bez písemného souhlasu Liberálního institutu a Centra liberálních studií.

Copyright (c) First published by the Institute of Economic Affairs, London, October 1976

Český překlad (c) 1999 Ing. Miroslav Zajíček, Martin Dvořáček,
Ing. Josef Šíma (předmluva)

Předmluva (c) 1999 Lawrence H. White

Cover Design (c) 1999 Daniel Purmann, Radovan Kačín

Jazyková korektura: Lucie Kalvachová

Odborná korektura: Ing. Josef Šíma, Dan Šťastný

Sazba a grafická úprava: Radovan Kačín (MegaPrint Praha)

ISBN: 80-902701-1-5 (Liberální institut)

Liberální institut, Centrum liberálních studií, MegaPrint Praha

Praha 1999

Obsah

Obsah | 9
Předmluva k českému vydání | 10
Předmluva k prvnímu anglickému vydání | 15
Předmluva k druhému (rozšířenému) anglickému vydání | 18
Předmluva autora | 20
Poznámka k druhému vydání | 23
I. Praktický návrh | 25
Volný obchod v oblasti peněz | 25
Návrh je schůdnější než utopická jednotná evropská měna | 26
Volný obchod v oblasti bankovnictví | 26
Jak zamezit vládě skrývat znehodnocení měny | 27
II. Teoretická východiska | 29
Konkurence měn nebyla ekonomy nikdy diskutována | 30
Původní výhody vládního peněžního monopolu | 30
III. Původ vládního privilegia emitovat peníze | 32
Vládní osvědčení o váze a čistotě kovu | 33
Vznik papírových peněz | 34

Politické a technické možnosti plynoucí z řízení

papírových peněz | 35
Peněžní monopol posílil vládní moc | 36
IV. Trvalé zneužívání vládního monopolu | 37
Historie je dlouhým příběhem inflací způsobených vládami | 37
Místní a dočasné deflace raného středověku | 38

Absolutismus potlačil snahy obchodníků o vytvoření

stabilních peněz | 39
V. Záhada zákonného platidla | 41
Pověra vyvrácena spontánními penězi | 42
Soukromé peníze jsou preferovány | 42
Zákonné platidlo vytváří nejistotu | 44
Daně a smlouvy | 45
VI. Zmatení kolem Greshamova zákona | 47

VII. Omezené zkušenosti s paralelními měnami

a obchodními mincemi | 50
Paralelní měny | 51
Obchodní mince | 52
VIII. Vstup soukromých symbolických peněz do oběhu | 53
Soukromý švýcarský "dukát" | 53
Konstantní, ale nikoli fixní hodnota | 55
Hlídací pes zvaný konkurence | 55
IX. Konkurence mezi bankami emitujícími vlastní měny | 59
Důsledky konkurence | 60
"Tisíc hlídacích psů": dostatečná záruka | 61
Tři otázky | 62
X. Problémy s definicí peněz | 64
Nejasný rozdíl mezi penězi a "ne-penězi" | 65
Pseudo-exaktnost, statistická měření a vědecká pravda | 66
Právní fikce a chybná ekonomická teorie | 66
Významy a definice | 67
XI. Možnosti určení hodnoty konkurenční měny | 69
Řízení nákupem a prodejem měny a (krátkodobými) úvěry | 69
Běžná emisní politika | 70
Klíčový faktor: poptávka po penězích | 72
Rozvrátila by konkurence tento systém? | 73

Znemožnila by existence parazitických měn řízení

hodnoty emitovaných peněz? | 75
XII. Jakou měnu si veřejnost vybere? | 77
Čtyři možné způsoby využití peněz | 78
(i) Hotovostní nákupy | 78
(ii) Držba rezerv pro budoucí platby | 79
(iii) Standard pro odložené platby | 79
(iv) Spolehlivá účetní jednotka | 80
XIII. Jaká hodnota peněz? | 81
"Stabilní hodnota peněz" | 81
Chyby vyrovnávání | 82
Kritéria volby | 85
Efektivita pro účetnictví opět rozhodující | 86

Velkoobchodní ceny komodit jako standard hodnoty

pro měny v mezinárodním měřítku | 87
XIV. Nevyužitelnost kvantitativní teorie pro naše účely | 89
Přístup peněžních zůstatků... | 90
...a rychlost oběhu | 90
Poznámka k monetarismu | 92
Proč není indexace substitutem stabilní měny | 94
Historický důkaz | 97
XV. Žádoucí chování peněžní nabídky | 99
Nabídka peněz, stabilní ceny a rovnost investic a úspor | 100
Iluze "neutrality peněz" | 101
Zvýšená poptávka po likviditě | 102
XVI. Free banking | 104
Jednotná národní měna, ne několik konkurujících si měn | 104
Vklady na viděnou působí jako bankovky nebo šeky | 106
Nové řízení měn - nová bankovní praxe | 107

Opozice k novému systému ze strany

bankovního establishmentu... | 107
...a ze strany bankovní lobby | 108
Problém "drahých" (stabilních) peněz | 108
XVII. Již žádná další všeobecná inflace nebo deflace? | 110
Nic takového jako inflace tlačená cenami ropy (nebo čímkoliv jiným) | 110
Problém cenové a mzdové rigidity | 111
Omyl "výhodnosti mírné inflace" | 112
Odpovědnost za nezaměstnanost by byla vrácena odborům | 113
Ochrana proti všeobecné deflaci | 114
XVIII. Měnová politika není ani žádoucí, ani možná | 116
Vláda - hlavní zdroj nestability | 116
Měnová politika - příčina depresí | 118
Vláda se nemůže chovat v obecném zájmu | 118
Žádné další problémy s platební bilancí | 119
Levné peníze jako droga | 120
Zrušení centrálních bank | 121
Žádné fixní úrokové míry | 122
XIX. Lepší disciplína než fixní směnné kurzy | 124
Odstraňme ochranu oficiální měny před konkurencí | 125
Lepší dokonce než zlato - "vratká kotva" | 126
Konkurence by poskytla lepší peníze než vláda | 126
Nepotřebnost vládního peněžního monopolu | 127

Rozdíl mezi dobrovolně akceptovanými

a vynucenými papírovými penězi | 127
XX. Měly by existovat oddělené měnové oblasti? | 130
Národní měny nejsou ani nevyhnutelné ani žádoucí | 130

Rigidní mzdové sazby: zvyšování národní cenové

struktury není řešením
132

Stabilní národní cenová hladina by mohla

rozvrátit hospodářskou aktivitu | 132
XXI. Vliv soukromých peněz na vládní finance a vládní výdaje | 135

Dobré národní peníze jsou nemožné

v demokratickém systému, kdy je vláda

závislá na parciálních zájmech | 135
Vládní peněžní monopol a vládní výdaje | 136
Vládní peníze a nevyrovnané rozpočty | 136
Vládní moc nad penězi usnadňuje centralizaci | 138
XXII. Problémy přechodného období | 140

Zabránění rychlému znehodnocení původní

monopolní měny | 140
Zaveďme nové měny najednou, ne postupně | 141
Změna politiky obchodních bank | 142
XXIII. Ochrana proti státu | 144
Tlaky na návrat k systému národních měnových monopolů | 144

Neustále se opakující vládní pokusy o řízení

měny a kapitálových pohybů | 145
XXIV. Dlouhodobý výhled | 147
Možnosti existence více podobných měn | 148
Zachování hodnoty dlouhodobých dluhů i v případě, že určitá měna ztratí hodnotu | 148
Nový právní rámec pro bankovnictví | 150
XXV. Závěry | 151
Zlatý standard není řešením | 151

Dobré peníze mohou vyplývat pouze z vlastního zájmu,

nikoli z dobročinnosti | 152
Jsou konkurenční papírové peníze uskutečnitelné? | 153
"Hnutí za svobodné peníze" | 155
Dodatek | 157
Shrnutí knihy | 159
Seznam literatury | 160

Předmluva k českému vydání

Euro není jedinou alternativou

Denacionalizovat peníze znamená odejmout funkci poskytovatele základního prostředku směny - konečných peněz - z rukou národních centrálních bank a předat ji do rukou konkurujících si soukromých firem. Tento krok by znamenal nahrazení politického vlivu při určování množství a hodnoty peněz silami trhu. Vznikly by soukromé peníze.

Tento názor mohou mnozí čtenáři považovat za naprosto pobuřující a radikální. Značnou část ze své radikálnosti však ztrácí ve chvíli, kdy si uvědomíme, že ve všech ekonomikách, kromě těch, kde stát zcela dominuje, jsou i v současnosti nejpoužívanější prostředky směny - zůstatky na šekovatelných účtech - poskytovány konkurujícími si soukromými firmami. Stejná situace je i v oblasti vydávání cestovních šeků. Předtím, než centrální banky vytvořily své národní monopoly, byly i papírové peníze (bankovky) emitovány soukromými bankami. Podobně jsou také dnes nejrozvinutější platební instrumenty - platební karty a ostatní elektronická média sloužící při směně - produkovány soukromými subjekty.

Konečné peníze, tedy to, za co jsou všechna tato ostatní média směnitelná, jsou ale stále něčím jiným. Existovaly sice úspěšné soukromé mincovny, které razily stříbrné a zlaté mince, nelze ovšem najít žádný příklad v historii, kdy by byly soukromě produkovány nějaké nesměnitelné (papírové) peníze.

Samotný F. A. Hayek na počátku své kariéry pohlížel na myšlenku odstátnění peněz jako na nebezpečný experiment. Ve 30. letech, když psal o teorii hospodářského cyklu, považoval Hayek volnost bankéřů (centrálních i soukromých) měnit množství peněz v oběhu za zdroj poruch tržní ekonomiky. Změny množství peněz považoval za škodlivé i v případě, že bylo jejich cílem stabilizovat cenovou hladinu. Přes obecný důraz na koordinační schopnost konkurence na trzích se nikdy nevyjádřil ve prospěch laissez faire v bankovnictví.

Ve svých politických pracích po roce 1940 Hayek znovu zdůrazňoval užitečnost centrálního bankovnictví jako nástroje sloužícího k boji s nestabilitou, kterou považoval za vlastní systému laissez faire bankovnictví. Ve své Cestě k nevolnictví, která představuje jeho klasické dílo o nebezpečích plynoucích z nahrazení tržní ekonomiky ekonomikou plánovanou, umístil Hayek peníze a bankovnictví mezi nutné výjimky z fungování svobodných trhů.¹ V roce 1945 byl tázán v rozhlasovém vysílání jedné chicagské stanice právě na výjimku, kterou bankovnictví přisoudil. Otázka zněla: "Leží i federální rezervní systém na cestě do otroctví?" Hayek odpověděl: "Ne. Žádný rozumný člověk nikdy, alespoň pokud vím, nepopřel skutečnost, že měnový systém musí být centrálně řízen." Ráznější odmítnutí myšlenky svobodného bankovnictví si lze asi jen stěží představit.

Ve svém díle The Constitution of Liberty klade Hayek otázku přímo: "Neměli bychom spoléhat na spontánní síly trhu tak, jak to činíme ve většině ostatních případů, aby daly vzniknout čemukoli, co je vhodné jako prostředek směny?"² Hayek ale odpovídá, že by to bylo žádoucí pouze v případě, že by se bankovní systém nerozvinul do podoby systému s částečnými rezervami. Dle mého názoru Hayek podcenil sílu samoregulačních sil, které vznikají v konkurenčním bankovním systému s částečnými rezervami. V každém případě je velké překvapení, že navzdory svým původním názorům, které nalezneme v dřívějších pracích, se Hayek stává ke konci svého života příznivcem laissez faire v emisi peněz, a to proto, že je schopno zajistit stabilitu cenové hladiny.

Přestože Hayekův návrh na denacionalizaci peněz (poprvé publikovaný v roce 1976) představoval radikální politické doporučení, které v jeho dřívějších pracích v této podobě nenalezneme, některé prvky tohoto návrhu se v jeho předcházejících pracích již objevují. Ve dvou poznámkách pod čarou v The Constitution of Liberty Hayek poznamenává, že svobodná volba mezi papírovými penězi vydávanými vládami, tj. svoboda občanů opustit domácí inflační měnu a zvolit zdravější zahraniční měnu, by poskytla prospěšnou brzdu inflačních sklonů centrálních bank. Tvrdil, že "s největší pravděpodobností by nemohlo nic jiného prospět lépe mezinárodní stabilitě, než kdyby se jednotlivé země smluvně zavázaly neklást volnému zacházení se zahraničními měnami do cesty žádné překážky".

Krátce před návrhem odstátnit peníze navrhl Hayek v krátké brožurce nazvané Choice in Currency mezinárodní smlouvu, která by garantovala takovéto svobodné nakládaní s měnami. Jeho Denationalisation of Money (česky publikováno jako Soukromé peníze) tento návrh rozvedla a Hayek zde navrhl možnost svobodného soukromého vydávání peněz bankami, které by soutěžily s penězi vydávanými vládami. Nejvýznamnější ale bylo, že v této knize Hayek rozvinul doprovodné argumenty, které nevyústily v nic menšího než v zásadní přehodnocení fundamentálních principů monetární politiky.

Hayek nepředvídal, že by svobodný trh v oblasti peněz přivodil návrat svobodného bankovnictví na zlatém nebo stříbrném standardu. Předvídal namísto toho svobodný trh měn, na kterém by všichni emitenti, soukromí i vládní, nabízeli nesměnitelné peníze, přičemž každá měna by představovala vlastní měnový standard. I když Hayek někdy nazýval tyto emitenty "bankami", nejedná se o banky v obvyklém smyslu, tj. o firmy, které by nabízely volné prostředky získané vydáváním směnitelných dluhových pohledávek. Každý soukromý emitent by se zavazoval, že zajistí stabilní kupní sílu definovanou na daném spotřebním koši. Tento závazek by ovšem neměl podobu vynutitelné smlouvy o směnitelnosti. Hayek nepovažoval za "nutné ani žádoucí, aby se emitující banky právně zavazovaly udržovat hodnotu svých peněz" vzhledem k nějaké komoditě nebo koši komodit.

Existují přinejmenším dva silné důvody k pochybnostem o Hayekově předpovědi, že by lidé přijímali nezávislé soukromé měny s pohyblivým kursem, byť kryté slibem udržovat jejich hodnotu, spíše než měny opatřené vynutitelnou smlouvou o směnitelnosti za nějakou společnou měnovou jednotku.

Za prvé, lidé obyčejně raději a snadněji vykonávají transakce s měnami a účty, které jsou denominovány v nějaké měnové jednotce, jež je v ekonomice nejvíce rozšířena a přijímána. Z tohoto důvodu, přesně jak nás učil zakladatel rakouské školy Carl Menger, existuje silná tendence, aby se v ekonomice vyvinul společný měnový standard.

Za druhé, Hayekův argument, že konkurující si emitenti peněz nebudou chtít provádět inflaci, protože si budou chtít zachovat svou klientelu tím, že se budou snažit budovat dobré jméno nabízením peněz se stabilní hodnotou, musí být postaven proti velmi pravděpodobné situaci, že emitentův krátkodobý zisk plynoucí z nadměrné emise peněz převýší hodnotu možnosti setrvání v tomto druhu podnikání. Vynutitelná smluvní garance kupní síly, tj. směnitelnost za nějakou komoditu (popřípadě koš komodit), tento problém řeší. Smluvní směnitelnost činí soukromě vydávané peníze důvěryhodnými tím, že dává jejich držitelům možnost zpětného odkupu, tj. vynutitelnou pohledávku proti jejich znehodnocení vůči směnitelnému médiu (konečným penězům), jehož hodnotu soukromý emitent nemá pod kontrolou. Toto typické upřednostňování společných jednotek a vynutitelných garancí uživateli peněz před pouhými sliby vysvětluje, proč všechny známé soukromé peníze (kromě plnohodnotných kovových mincí) jako jsou bankovky, depozita, cestovní šeky, platební karty, jsou směnitelné.

Navzdory, nebo možná právě kvůli takovýmto diskutabilním předpovědím ohledně možné podoby svobodného trhu v emisi peněz, je Hayekova kniha Soukromé peníze publikací, která otevírá oči. Měla a má ohromný vliv na myšlení měnových ekonomů a tvůrců hospodářských politik a dala vzniknout rozsáhlé literatuře o vládou neregulovaných platebních systémech, která se pokouší potýkat s naznačenými fundamentálními otázkami. Umožnila, aby se diskuse o monetární politice oprostila od svého bezútěšného soustředění na každotýdenní změny v rámci daného měnového režimu a přešla k mnohem zásadnějším úvahám o institucionálním charakteru alternativních monetárních režimů. Důležitější otázkou není "kterou provozní proceduru by měla centrální banka sledovat tento týden?" nebo dokonce "zda by měla centrální banka být národní nebo nadnárodní?", ale zda bychom měli vůbec nějakou centrální banku mít? Hayek trpělivě a přesvědčivě odmítá hlavní argumenty, které byly po dlouhou dobu předkládány ve prospěch zestátněných peněz či hovořily o jejich vhodnosti.

Hayek se moudře vzdává nároku na vyřčení posledního slova o možném fungování svobodného měnového systému. Namísto toho předkládá návrh, který, jak jsme viděli, dříve ve své kariéře odmítl: že konkurenční tržní proces v oblasti peněz, tak jako i jinde, dokáže objevit a poskytnout takové produkty, jaké si spotřebitelé přejí. Jestliže bychom my jako občané chtěli lepší peníze než jaké nám nabízí centrální banka, je na nás, abychom zvážili tento návrh a přiměli politiky, aby i oni o něm vážně přemýšleli. Hayekovo ústřední poselství pro nás je tedy toto: Centrální bankovnictví je jistým druhem centrálního plánování. Jeho historie plná soustavného snižování kvality peněz by nás neměla překvapit. Jaká je ale alternativa? Rozhodně jí není centrální plánování na ještě vyšší úrovni tak, jak je představováno Evropskou centrální bankou, ale přechod směrem k trhu.

Lawrence H. White

profesor ekonomie

University of Georgia, USA

Lawrence H. White je autorem knih Free Banking in Britain (2. vydání IEA, 1995) a The Theory of Monetary Institutions (Basil Blackwell, 1999).

Předmluva k prvnímu anglickému vydání

Již od dob klasických myslitelů 18. století ekonomové věřili, že jednou z nejdůležitějších funkcí vlády je vytvářet základní měnový rámec a vydávat peníze.³ Debaty mezi ekonomy se soustředily na to, jak efektivně vlády tuto funkci vykonávají, a také na mechanismy, které zvyšují či snižují vliv vlád na nabídku peněz. Obecně se ale vždy předpokládalo, že vlády musí kontrolovat měnovou politiku a že každá země musí mít svou vlastní strukturu peněz.

Právě tento předpoklad je profesorem Hayekem zpochybňován. V publikaci, kterou právě držíte v rukou, Hayek mnohem podrobněji rozebírá svůj "do jisté míry překvapivý" odklon od tohoto klasického předpokladu, který vyjádřil již ve své práci Choice in Currency z února 1976.

Kniha Soukromé peníze představuje zajímavý pohled na podstatu peněz a jejich řízení a je určena širokému okruhu čtenářů. Myšlenky, jež předkládá, by měly podnítit zájem studentů, ale také poskytnout vodítko politikům. Hlavní tezí profesora Hayeka je, že peníze se neliší od jiných komodit a že tedy jejich nabídka bude lépe zajištěna soukromými emitenty než vládním monopolem. V souladu s tradicí klasického liberalismu Adama Smithe, ale i s ohledem na realitu 20. století Hayek tvrdí, že peníze nejsou žádnou výjimkou z pravidla, že soukromý zájem je daleko účinnější motivací pro dosahování dobrých výsledků než benevolence vládního monopolu.

Výhodou, kterou profesor Hayek argumentuje ve prospěch soukromých peněz, není jen odstranění moci vlády zvyšovat nabídku peněz, ale také podstatné omezení vzniku destabilizujících fluktuací ekonomiky, do kterých ji vládní peněžní monopol uvrhl v průběhu minulého století plného "hospodářských cyklů". Soukromé peníze by také vládám znemožnily zvyšovat jejich vlastní výdaje, což je zvláště aktuálním problémem v 70. letech 20. století.

Ačkoliv jsou předložené argumenty nutně abstraktní a jejich pochopení vyžaduje značnou námahu, nosná myšlenka je naprosto jasná: v nabídce kvalitních peněz vlády selhaly, selhávají a vždy budou selhávat. Pokud je vládní kontrola nad penězi nevyhnutelná, pak profesor Hayek považuje za nejlepší z možných uspořádání systém zlatého standardu. Nicméně i zlatý standard je podle něj méně spolehlivý než systém vzájemně si konkurujících papírových měn, jejichž hodnota by byla udržována na víceméně stabilní úrovni. Emitenti by měli silný zájem omezovat jejich množství v oběhu, neboť v opačném případě by byli vytlačeni z trhu.

Argumentace ve prospěch vzájemně si konkurujících měn má své kořeny v myšlenkách rakouské ekonomické školy, která se stala v Británii obecně známou poté, co v roce 1931 přivedl profesor Lord Robbins profesora Hayeka na London School of Economics. Společně potom přispěli k popularizaci prací Mengera, Wiesera, Böhm-Bawerka a Misese mezi britskými studenty a učiteli. Od té doby až do loňského či předloňského roku⁴ však nebylo o rakouské škole příliš slyšet. Novou vlnu zájmu o rakouskou školu iniciovali ekonomové v USA, odkud se tento zájem rozšířil do Británie, zvláště mezi mladé ekonomy. V této práci odkazuje profesor Hayek na práce některých svých předchůdců a tím zájem o rakouskou ekonomickou školu dále oživuje.

Hayekova práce přichází v době, kdy po chybách předválečné měnové politiky, které uvrhly svět do Velké deprese let 1929-1932, po téměř třech dekádách poválečného vládního "měnového řízení" (či spíše bloudění) a poté, co ani pokusy o mezinárodní měnové řízení nepřinesly lepší výsledky, ekonomové opět hledají způsob, jakým vládě kontrolu nad měnovým vývojem odebrat. V nedávné práci Gold or Paper? profesor E. Victor Morgan se svou manželkou znovu zkoumají rozpad poválečného měnového uspořádání a znovu "oprašují" argumenty ve prospěch uspořádání s pevnou vazbou měn na zlato. O několik měsíců dříve navrhl Peter Jay (ekonomický redaktor deníku The Times) ustavení Měnové komise.⁵ Oba zmíněné přístupy vyjadřují zájem na snížení či úplném odstranění politického vlivu na nabídku peněz a mohou připadat mladším ekonomům a nové generaci ve světě financí, obchodu, průmyslu a vzdělávání jako příliš radikální odklon od poválečného ekonomického myšlení. Návrh profesora Hayeka, že nabídku peněz by měly stejně jako nabídku jiného zboží a služeb zajišťovat tržní síly, je ještě mnohem radikálnější: tvrdí, že experiment uplynulých 50 let, kdy peněžní řízení záviselo na benevolenci vlády, selhal a že řešení musí být postaveno na vlastním zájmu emitentů peněz. Pokud emitenti nebudou nabízet takové peníze, které by uživatelé považovali za spolehlivé a stabilní, přijdou o živobytí. Předkládané dílo profesora Hayeka a práce dalších ekonomů, kteří se také snaží vyvinout metody, jak "odebrat řízení peněz z rukou politiků", by měly stimulovat ekonomy i neekonomy k opětovnému studiu základních principů měnového uspořádání, pokud se má lidská civilizace i na-dále rozvíjet.

Arthur Seldon

srpen 1976

ředitel IEA, Londýn

Předmluva k druhému (rozšířenému) anglickému vydání

Pro potřeby druhého (rozšířeného) vydání napsal profesor Hayek značné množství často dlouhých dodatků, v nichž upřesnil a rozvinul své argumenty. Celkově rozšířil původní text asi o třetinu až dvě pětiny (pro ulehčení identifikace samostatných dodatků jsme začátek každého z nich, bez ohledu na délku, označili hvězdičkou a konec dvěma; text navíc obsahuje množství dodatečných úprav jednotlivých slov, slovních spojení a vět, množství poznámek pod čarou atd.).

Toto rozšířené vydání se tak stalo svébytným textem zásadního významu, v němž autor přináší revoluční návrh na nahrazení státní-ho řízení peněžní nabídky systémem vzájemně si konkurujících emitentů peněz na trhu.

Když byl tento návrh předložen významným osobnostem britského bankovního systému, reagovali zdvořile a bohorovně: "to je návrh pro dalekou budoucnost". Jedná se o celkem obvyklou reakci vůči novým myšlenkám zrozeným z akademických kruhů. Lidé z praxe mají často tendenci odmítat nové myšlenky jako prázdné teoretizování, protože se musí neustále vyrovnávat s realitou všedního dne. Praktici jsou tak blízko svým každodenním problémům, že si často všímají pouze obtíží a překážek a nikoli fundamentálních příčin chyb a omylů. Skutečně se pak často stává, že pro stromy nevidí les.

Fundamentální změny musí být provedeny pomocí radikální reformy a nikoliv postupnou modifikací systému nebo politiky, které se projevily jako chybné. Čím později bude reforma spuštěna, tím větší šok v ekonomice způsobí. Člověk, který se topí v močálu, také nemůže utéct malými krůčky. Jeho jedinou nadějí je dlouhý skok.

Otázkou je, zda diagnóza profesora Hayeka - že totiž státní kon-trola oběhu peněz jen zřídkakdy přinesla spolehlivý prostředek směny a že způsobila destabilizaci měn a staletí trvající inflaci - je, či není správná. Pokud je správná, pak záplatování systému státního peněžního monopolu nedostatky a nebezpečí neodstraní.

Toto rozšířené druhé vydání předkládáme k serióznímu studiu přinejmenším bankéřům, a to tím spíš, čím úžeji jsou, jako v Británii, svázáni s vládním - to znamená politickým - vlivem. To platí pro Británii stejně tak jako pro jiné země. Dodatky začleněné do druhého vydání činí tuto knihu hodnotnější pro učitele a studenty ekonomie, kterým jde více o fundamentální základy než o krátkodobé osobní zájmy.

Arthur Seldon

prosinec 1977

Předmluva autora

V každé zemi na světě lakomství a nespravedlivost vládců i vlád zneužívaly myslím důvěry poddaných a ono skutečné množství kovu, které bylo původně v mincích obsaženo, postupně zmenšovaly.

Adam Smith

Bohatství národů (1776)

V zoufalství nad beznadějností hledání politicky průchodného řešení něčeho, co je technicky nejjednodušším myslitelným problémem, tj. zastavení inflace, jsem asi před rokem v jedné přednášce⁶ naznačil do jisté míry překvapivý návrh, jehož další rozvíjení potom otevřelo zcela nečekané možnosti. Nemohl jsem odolat dalšímu rozvíjení této myšlenky, neboť otázce zamezení inflace jsem vždy přikládal nejvyšší důležitost. Nejen kvůli škodám a utrpení, které způsobují velké inflace, ale také proto, že jsem byl vždy přesvědčen, že dokonce i mírná inflace ve svém důsledku způsobuje opakovaná období deprese a nezaměstnanosti, která vyvolávají oprávněnou zlobu zaměřenou proti systému svobodného podnikání a kterým v zájmu přežití svobodné společnosti musí být zabráněno.

Další rozvíjení mého návrhu, že vlády by měly být zbaveny svého monopolu vydávat peníze, otevřelo fascinující teoretické vize a uká-zalo možnosti uspořádání, které dosud vůbec nebyly brány v úvahu. Jakmile se oprostíme od univerzálně a tiše přijímané víry, podle níž je atributem každé země její unikátní a výlučná měna, vyvstane před námi velké množství zajímavých a doposud neprobádaných otá-zek. Výsledkem je "výprava" do zatím neprozkoumaných oblastí. V této krátké práci nemohu prezentovat více než jen některé objevy učiněné při prvním ohledání terénu. Samozřejmě jsem si velmi dobře vědom, že jsem se pouze dotkl některých aspektů z komplexu vyvstávajících otázek a jsem dalek vyřešení veškerých problémů, které s sebou existence většího množství vzájemně si konkurujících měn přináší. Budu klást množství otázek, na které dosud neznám odpověď, a proto ani nemohu pojednat o všech teoretických problémech, které vyvstávají při vysvětlování nové situace. Na tomto poli bude muset být vykonáno ještě velmi mnoho práce, ale již dnes je patrné, že základní myšlenka povzbudila představivost jiných, a že existují mladí lidé, kteří již na řešení těchto nových problémů pracují.⁷

Hlavním výsledkem je zatím zjištění, že základní vada tržního systému, která mu byla často a oprávněně vytýkána - tj. náchylnost k opakovaným obdobím deprese a nezaměstnanosti - je důsledkem staletého vládního monopolu na vydávání peněz. Nemám sebemenších pochyb o tom, že soukromé podnikání, pokud by mu vláda ne-bránila, by mohlo dlouhodobě nabízet veřejnosti množství měn a ty, které by se v konkurenčním boji osvědčily, by vykazovaly v zásadě stabilní hodnotu a zabránily by jak nadměrné stimulaci investic, tak následným obdobím kontrakce.

Zde pouze poznamenám, abych se držel hlavního předmětu záj-mu, že metodologické diskusi o možnosti či nemožnosti tvrdit cokoli významného o okolnostech, se kterými nemáme prakticky žádné zkušenosti, se zde nehodlám věnovat, přestože vrhá zajímavé světlo na metodu ekonomické vědy obecně.

Zvláštní omluva je věnována těm mnoha mým přátelům, kterým je zřejmé, že během několika posledních let jsem byl zaměstnán zcela jinými problémy a neměl jsem tak možnost podrobněji prostudovat jejich publikace úzce se vztahující k tématu tohoto pojednání. Velmi pravděpodobně bych se z nich mnohé naučil a mohl toho využít při psaní.

F. A. Hayek

Salzburg, 30. června 1976