Valerie Bowmanová

KOMORNÍK, KTERÝ MĚ MILOVAL

Valerie Bowmanová

KOMORNÍK, KTERÝ MĚ MILOVAL

Ikar

Přeložila Zdeňka Zvěřinová

Valerie Bowman

The Valet Who Loved Me – The Footman’s Club

Copyright © 2020 by June Third Enterprises, LLC

Translation © Zdeňka Zvěřinová, 2025

ISBN 978-80-249-5610-7

Obsah

Autorčina poznámka

Prolog

KAPITOLA PRVNÍ

KAPITOLA DRUHÁ

KAPITOLA TŘETÍ

KAPITOLA ČTVRTÁ

KAPITOLA PÁTÁ

KAPITOLA ŠESTÁ

KAPITOLA SEDMÁ

KAPITOLA OSMÁ

KAPITOLA DEVÁTÁ

KAPITOLA DESÁTÁ

KAPITOLA JEDENÁCTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ

KAPITOLA TŘINÁCTÁ

KAPITOLA ČTRNÁCTÁ

KAPITOLA PATNÁCTÁ

KAPITOLA ŠESTNÁCTÁ

KAPITOLA SEDMNÁCTÁ

KAPITOLA OSMNÁCTÁ

KAPITOLA DEVATENÁCTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ PRVNÍ

KAPITOLA DVACÁTÁ DRUHÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ TŘETÍ

KAPITOLA DVACÁTÁ ČTVRTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ PÁTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ ŠESTÁ

KAPITOLA dDVACÁTÁ SEDMÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ OSMÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ DEVÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ PRVNÍ

KAPITOLA TŘICÁTÁ DRUHÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ TŘETÍ

KAPITOLA TŘICÁTÁ ČTVRTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ PÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ ŠESTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ SEDMÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ OSMÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ DEVÁTÁ

KAPITOLA ČTYŘICÁTÁ

KAPITOLA ČTYŘICÁTÁ PRVNÍ

Pro mou tetu, doktorku Ramonu Shiresovou.

Bez tebe by tu Klub lokajů nebyl.

S láskou.

On vykonává nanejvýš tajné poslání

Všichni v Londýně znají Beaua Bellhama jako markýze z Bellinghamu, ovšem jen ti nejdůvěryhodnější vědí, že také pracuje pro ministerstvo vnitra. Jaká je jeho specializace? Hledat zrádce koruny. Takže když se na domácí sešlosti jeden z jeho přátel vydává za lokaje, aby si našel manželku, Beau se rozhodne, že vystupovat na stejné události jako komorník bude dokonalá zástěrka, jak sledovat muže podezřelé z vlastizrady. Nepočítá však s tím, že narazí na velmi sebejistou služebnou, která ho na každém kroku dohání k šílenství.

Ona se chystá odhalit jeho pravou tvář

Komorná Marianne Notleyová má víc tajemství než vlásenek. Jakmile se seznámí s novým komorníkem svého zaměstnavatele, okamžitě k němu pojme nedůvěru. Navzdory elegantnímu, pěknému zevnějšku a nezkrotnému šarmu je nesmírně sebestředný a pokládá nepříjemné množství otázek. Proto si předsevzala, že odhalí jeho pravou totožnost, a k dosažení tohoto cíle jí nevadí využít značného vlastního kouzla. Ale zanedlouho veškeré předstírání mezi Marianne a Beauem působí znepokojivě skutečně – a skoro to vypadá, jako by se do sebe zamilovali.

Až oba doopravdy odhalí pravdu o tom druhém, zažehne to v nich jiskru věčné nesnášenlivosti, anebo lásku, která přetrvá navěky?

HRÁČI

Lucas Drake, hrabě z Kendallu

Tmavovlasý a zelenooký bývalý námořní hrdina se stal hrabětem a potřebuje najít dámu, která se stane jeho manželkou. Proto jeho přátelé kují pikle, aby mu pomohli.

Rhys Sheffield, vévoda z Worthingtonu
(známý jako Worth)

Černovlasý bezstarostný vévoda s tmavomodrýma očima a hazardní hráč s láskou ke koním je vysoký, opálený a pohledný a v minulosti se zapletl s jistou dámou, která se možná, až se naskytne dokonalá příležitost, rozhodne pro odplatu.

Beaumont Bellham, markýz z Bellinghamu
(známý jako Bell)

Plavovlasý Bell se světle modrýma očima má všechno na světě pod kontrolou. Pracuje jako špeh pro ministerstvo vnitra a jeho pozornosti nic neunikne, tedy až do chvíle, kdy se na tom nejneočekávanějším místě setká s rovnocenným soupeřem.

Slečna Marianne Notleyová,

komorná lady Wilhelminy Copperpotové

Rusovlasá Marianne s jasně modrýma očima je důvtipná, inteligentní a zvyklá spoléhat se jen sama na sebe. Když se seznámí s novým komorníkem svého zaměstnavatele, od první chvíle mu nedůvěřuje. Je sice pohledný a také okouzlující, ale rozhodně něco skrývá. Měla by to poznat – zná to totiž z vlastní zkušenosti.

Slečna Frances Whartonová,
dcera barona Winfielda

Hnědovlasá a hnědooká dívka je odhodlaná bojovat za práva chudých. Má skromné věno, příliš mnoho čte a podle matky je mimořádně vybíravá. Dokud se neseznámí s lokajem, který ji přiměje změnit názor, nemá o manželství zájem.

Lady Julianna Montgomeryová,
dcera vévody z Montlakeu

Plavovlasá lady Julianna se světle zelenýma očima je půvabná, bohatá a pochází z vynikajícího rodu. Kdysi ji považovali za hvězdu sezony a je šťastně zasnoubená s markýzem z Murdocku. Když však přistihne svého bývalého miláčka Wortha, jak se na jedné domácí sešlosti vydává za pacholka, usoudí, že je to dokonalá příležitost, aby mu oplatila, že ji pustil k vodě.

Ewan Fairchild, vikomt Clayton

Veselý Kendallův, Worthův a Bellův společník pořádá proslulou letní domácí sešlost. Je ženatý se svou pravou láskou Theodorou, s níž se seznámil, když si zlomila nohu, zatímco se snažila vplížit do stájí.

Autorčina poznámka

Trilogie Klubu lokajů sestává z příběhů hraběte z Kendallu (1. kniha Lokaj a já), vévody z Worthingtonu (2. kniha Podkoní, nebo vévoda?) a markýze z Bellinghamu (3. kniha Komorník, který mě miloval).

Prolog v každé knize vychází z úhlu pohledu jednotlivých hrdinů. Buďte si však jistí, že kromě prologu se žádný jiný obsah ani scéna opakovat nebudou.

Pokud jste ostatní díly nečetli, prolog vám pomůže pochopit tu neslavně proslulou sázku. V opačném případě vám poskytne lepší představu o hrdinovi této knihy.

Prolog

Londýn, červenec 1814

Beau Bellham, markýz z Bellinghamu, byl ostražitý. Choval se tak vždy, když vyrazil do společnosti popíjet s přáteli. Protože jako jediný nenasával, převzal zodpovědnost nad tím, že se nepřihodí nic neobvyklého. Nepil sice, ale ani za tento nešvar nekritizoval své druhy. Jen se chtěl ujistit, že se všichni bezpečně dostanou domů.

Seděli u stolu pro čtyři ve výklenku u okna v hostinci U Zvědavého kozla a Beau čekal na dokonalou příležitost, jak předložit svým společníkům nápad, který jim možná bude připadat absurdní. Zvažoval různé způsoby, jak člověk může před nejbližšími přáteli nadhodit tak absurdní téma, když vtom Kendall položil korbel na nahrubo otesanou desku stolu a prohlásil: „Myslím, že je na čase najít si manželku.“

Beau prudce zvedl hlavu a pohlédl na něj. Kendall byl zjevně první, kdo dnes večer přišel se směšným nápadem.

I Worth a Clayton zírali na Kendalla, jako by přišel o rozum. Tohle bude zajímavý rozhovor. Skutečně velice zajímavý.

Jako obvykle promluvil první vévoda z Worthingtonu, Rhys Sheffield. Navzdory vlivu zesnulého otce to byl dobrý chlap. Tak trochu sukničkář a horlivý hazardní hráč, který si rád při hře pořádně zasoupeřil. Ale ačkoli se neustále snažil předstírat bezstarostnost, Beau věděl, že kdyby na to přišlo, položil by za svou zem život. Jednou už to málem udělal.

Worth zareagoval na Kendallovo prohlášení tím, že zaníceně zavrtěl hlavou a ostře se nadechl. „Manželku? Proboha, chlape! Není nutné hnát se do něčeho tak… trvalého.“

„Nikdo nemládneme,“ opáčil Kendall.

„Naopak,“ ohradil se Worth, „v devětadvaceti jsme teprve štěňata. Mému otci bylo přes padesát, když jsem se narodil.“

Poté, co Kendallův bratr zemřel na tuberkulózu, nový hrabě oddaně plnil přisouzenou roli. Titul i související povinnosti bral velmi vážně. Zvlášť zaníceně se ujal zákona o zaměstnanosti, který jeho bratr před smrtí horlivě prosazoval v parlamentu. Ale podle řečí o svatbě už zjevně zapomněl, co se stalo naposledy, když byl zasnoubený.

Beau se rozhodl, že je načase vložit se do řeči. Přimhouřil oči a upřel je na Kendalla. „Víš určitě, že jsi na to připravený? Jsou to jen dva roky od chvíle…“ Ta věta vyzněla do ztracena. Nebylo nutné strhávat strup, který se na jeho srdci sotva zahojil. Na rozdíl od sebe a Wortha, kteří byli odjakživa mnohem vlažnější k představě, že by měli zasvětit život příslušnici opačného pohlaví, Kendall tyto věci hluboce prožíval. Zdrtilo ho, když ho lady Emily Foswellová pustila k vodě – těsně předtím, než se měli vzít – kvůli šlechtici s titulem.

Worth byl oddaný staromládeneckému životnímu stylu a Beau se oženil se svou prací pro ministerstvo vnitra. Dokonce se i pokusil vzdát zatraceného titulu a místo toho sloužit v armádě, ale pomyšlení, že se bude plahočit po celé Evropě a nakonec ho někde zastřelí, se vládním úředníkům nelíbilo. Proto mu místo toho dovolili, aby svá nadání využil v jiném směru. Jeho úlohou špeha pracujícího pro ministerstvo vnitra bylo pronásledovat vlastizrádce, a aby byl upřímný, nic by ho nebavilo víc.

„Díkybohu,“ vytrhlo Beaua z myšlenek Claytonovo zvolání. „Už se nemůžu dočkat, až nebudu jediný z nás, kdo má oprátku kolem krku.“

Ewan Fairchild, vikomt Clayton, se nedávno oženil, a právě se vrátil z líbánek. Miloval svou ženu, politiku a vědu (v tomto pořadí). Byl bohatý, přátelský a věrný. Manželku Theodoru zjevně zbožňoval a zdálo se, že mu manželský život svědčí.

Beau popostrčil svůj korbel s pochybně vyhlížející vodou po desce stolu a rozhlédl se po svých přátelích. Ti čtyři se zamlada seznámili v Etonu a celá léta zůstávali v těsném kontaktu. Každý z nich hrál v jejich hloučku nezastupitelnou roli.

Kendall byl zcela oddaný povinnostem. Ač srdcem námořník, přísahal bratrovi na smrtelné posteli, že se postará, aby byl zákon o zaměstnanosti schválen parlamentem, a ještě tentýž den slíbil matce, že se postará o zplození dědice. Nesl na bedrech těžká břemena. Ale z představy, že si bude muset najít manželku, navíc po debaklu s lady Emily, radost neměl.

Worth zastával v jejich skupince roli baviče a trousil vtipné poznámky podbarvené osobitým jízlivým humorem. Rád se vydával za budižkničemu, ale díky titulu a jmění v tom nebyl nijak zvlášť přesvědčivý. Přesto byl nesmírně loajální. Nikdy například neodpustil lady Emily, že jeho dobrého přítele Kendalla pustila k vodě.

Sám Beau byl vždy zaujatý svým nejnovějším úkolem a v současné době byl posedlý pátráním po zrádci z bitvy u Bidassoa. Někdo z parlamentu, kdo byl vloni na podzim zasvěcený do plánů Wellingtonových jednotek ve Španělsku, zradil britskou armádu u Bidassoa tím, že napsal nepříteli dopis a tuto strategii prozradil.

Naštěstí byla intrika zmařena a Britové u Bidassoa vyhráli, což však hanebnost onoho činu nijak nezmírnilo. Pro Beaua neexistovalo nic důležitějšího než najít pachatele a předat ho spravedlnosti. Odtud se vzal ten absurdní nápad, který se mu právě teď honil hlavou, zatímco diskutovali o Kendallově přání najít si manželku.

„Myslím to zcela vážně,“ pokračoval Kendall. „Musím někomu předat hrabství a obávám se, že jsem se nechal zákonem o zaměstnanosti příliš zaměstnat. Bylo ode mě laxní čekat s hledáním nevěsty tak dlouho.“

„S tím, že ses prosazováním toho zákona nechal úplně pohltit, rozhodně nemůžu nesouhlasit,“ poznamenal Worth. „Výraz posedlost by byl vhodnější.“

Kendall pokrčil rameny. „Teď, když členové Sněmovny lordů odložili hlasování až na podzimní zasedání, mám víc času sehnat potřebné hlasy a můžu se do hledání manželky pořádně pustit.“

Beau přimhouřil oči. Právě ho něco napadlo. Další absurdní myšlenka.

„Nikdy jsem se neobtěžoval hlasovat v parlamentu,“ podotkl Worth. „Nemám v úmyslu ztrácet tím čas. A všechny ty dohady jsou vyloženě vyčerpávající.“

Beau mu věnoval trpělivý pohled a zavrtěl hlavou. „Bůh chraň, abys projevil zájem o svoje místo nebo o nějaký problém, se kterým se země potýká.“

Worth zareagoval tím, že je všechny poctil svým nejpodmanivějším úsměvem, který byl nepochybně zhoubou nevyčíslitelného množství dam. „Určitě to zvládnete i beze mě,“ prohodil a poplácal Bella po zádech.

„Až přijde čas na hlasování o bratrově zákonu,“ obrátil se Kendall k Rhysovi, „zajedu za tebou domů a osobně tě vytáhnu z postele.“

Beau a Clayton zaduněli smíchy.

„Nemluvme o takových nepříjemnostech,“ vzdychl Worth. „Zmínil ses, že si hledáš nevěstu, Lucasi, a to je mnohem zajímavější téma. Kolik ti vlastně je?“ Vévoda se opřel o opěradlo židle, založil si paže na hrudi a upřel na Kendalla přimhouřené oči.

Ten povytáhl obočí. „Stejně jako tobě, staříku.“

Worth si Kendalla pouze dobíral. Byli ve stejném věku, jen v odstupu několika měsíců.

„V tom případě se domnívám,“ prohlásil Worth, „že na to, aby sis našel manželku, máš času dost.“

„To se snadno říká muži, který se o zajištění vlastního titulu nikdy nezajímal,“ zakřenil se Kendall.

Worth úsměv opětoval. „V tom se s tebou přít nemůžu.“ Rozzářil se na šenkýřku a objednal pro celý stůl další pití.

„Jestli to s tou ženitbou myslíš vážně, Lucasi, sezona právě skončila,“ vložil se do řeči Clayton. „Zdá se, že jsi promeškal příležitost. Jakmile se příští týden zavře parlament, celá smetánka odjede na venkov.“

„Toho jsem si dobře vědom,“ utrousil Kendall a rázně přikývl. „Ze sezony mi běhá mráz po zádech. Všude narážíte na uculující se dívky a po peněženkách pokukující matky, které se snaží ukazovat v nejlepším světle v naději, že polapí bohatého ženicha. Takhle si manželku najít nechci.“

„Ale jak jinak?“ zeptal se Bell. Ano, jestli tento rozhovor udrží směr, jímž se zatím ubíral, mohl by se jeho absurdní nápad uskutečnit.

„Přesně nevím.“ Kendall se znovu napil. „Ale tentokrát si najdu dámu, která mě bude milovat kvůli mně.“

A bylo to tu. Kendallův jediný příspěvek týkající se lady Emily Foswellové.

„Správně!“ Worth udeřil pěstí do stolu. Jeho obvykle bodrý hlas byl naplněný hněvem. „Podle mě se všichni shodneme, že lady Emily je největší mrcha na světě. Pro to, co udělala, neexistuje žádná omluva. Vyměnit jednoho muže za druhého jen kvůli lepšímu titulu? Pokud jde o mě, úplně přestala existovat.“

Pro Wortha bylo typické, že dotyčnou dámu jmenoval. Přesto byla pravda, že se na lady Emily za její chování zlobil nejvíc ze všech. A projevoval největší zájem o to, aby se dozvěděla, že bezděčně opustila budoucího hraběte kvůli baronovi.

„Můžeme o lady Emily nemluvit, prosím?“ zasténal Kendall a promnul si rukou obličej.

Worthova dobrá nálada se vrátila s příchodem šenkýřky, která se objevila s plnými korbely. „Až dopijeme, přineste nám další, zlato,“ požádal ji. Pak se obrátil zpátky ke Kendallovi a dodal: „Rád bych tě upozornil, že pokud chceš najít dámu, která tě bude milovat kvůli tobě, je komická sezona tím posledním místem, kam bys měl chodit.“

„Máš pravdu,“ souhlasil Kendall s povzdechem a zvedl svůj korbel do vzduchu, aby popřál Worthovi hodně zdraví. „Copak jsem to už neřekl? Sezona a slavnosti s ní spojené jsou to poslední místo, kde bych se měl vyskytovat, a proto jsem se jim minulé dva roky vyhýbal jako neštovicím.“

„Tak proto ses neúčastnil nudných plesů v Almackově klubu?“ utrousil Worth hlasem přetékajícím sarkasmem. „Myslel jsem si, že za to může vlažný čaj a jalové řeči. Proto jsem se jich vystříhal já.“

„Vyhýbáš se jim, protože tam nenalévají brandy, což všichni dobře víme,“ prohlásil Beau, založil si paže na hrudi a upřeně se na něj zadíval.

Worth na něj mrkl. „A taky mi tam neotevřou takový bank jako U Hollistera.“

Beau obrátil oči v sloup. Hráčské doupě U Hollistera bylo vévodovo oblíbené. Měl tam otevřenou carte blanche a často tam vyhrával a prohrával malé jmění.

Kendall se poškrábal na bradě a netečně se zadíval na svůj korbel. „Kdyby dámy nevěděly, že jsem hrabě, měl bych mnohem větší šanci najít si vhodný protějšek,“ zabručel.

Vzduchem se rozlehl Worthův smích. „Za to bych rád i zaplatil, vidět hraběte převlečeného za prostého chasníka, jak hledá pravou lásku. Zní to poeticky.“

Clayton se také zasmál a zavrtěl hlavou, ale Beau s přimhouřenýma očima poznamenal: „Není to úplně bizarní nápad.“ Naklonil hlavu na stranu. Ano. Rozhovor se stáčel přesně tam, kam chtěl.

„Vážně ne?“ Kendall už skoro zapomněl, co vlastně řekl.

„Představa, že budeš předstírat, že jsi prostý občan, aby sis našel manželku,“ odpověděl Beau.

Worth znovu poplácal Beaua po zádech. „Zešílel jsi, chlape? A to ani nepiješ.“

Beau se naklonil dopředu, aby následující poznámku sdělil přímo Kendallovi. „Za správných okolností by to mohlo vyjít.“

„Předstírání, že jsem prostý občan?“ Kendall zamrkal. „Nechápu jak.“

„Všichni ve společnosti ho znají,“ poukázal Clayton. „Jak by se mu to mohlo podařit?“

„Naznačuješ snad, aby si vzal masku nebo změnil vzhled?“ zeptal se Worth. Přejel si rukou po bradě. Také přimhouřil oči, jako by o tom nápadu začal uvažovat.

Kendall těkal pohledem mezi Worthem a Beauem. „To nemyslíte vážně, ani jeden z vás. Clayton má pravdu. Jak by to mohlo vyjít?“

„Ne, neměl by kostým.“ Beau nadále mluvil k Worthovi. „Měl jsem na mysli něco, co by se víc blížilo skutečnosti.“

Worth se naklonil dopředu. „Jako třeba?“ protáhl.

„Vy dva mi naháníte hrůzu,“ oznámil Kendall. „Zdá se, jako byste se opravdu snažili vymyslet způsob, jak by se tenhle absurdní nápad dal uskutečnit.“

Opravdu to bylo absurdní. Beau se donutil neusmát. „Jako… domácí sešlost.“ Pohladil se po bradě, přičemž zcela ignoroval Kendallovu poznámku.

Worth se zájmem naklonil hlavu. „Domácí sešlost, ano. Chápu, co tím myslíš.“

„Ale pochopitelně ne jen tak ledajaká,“ pokračoval Beau. „Musel by ji pořádat někdo, kdo by byl do toho experimentu zapojený.“

„Do experimentu?“ Clayton se narovnal. „Jen máloco mám radši než experimenty a náhodou se právě chystám rozeslat pozvánky na svou každoroční sešlost na venkovském panství.“

Skvělé. K tomu, aby se ten nápad dal zrealizovat, Beau zoufale potřeboval Claytonovu pomoc.

„Do experimentu?“ zopakoval Kendall a zamrkal.

Beau luskl prsty. „Tvoje domácí sešlost bude dokonalá, Claytone.“

„Počkat. Počkat. Počkat. Počkat. Počkat.“ Kendall, který seděl mezi Bellem a Rhysem, je od sebe oběma rukama odstrčil. „Domácí sešlost nezmění mou totožnost. Urozené dámy budou stále vědět, kdo jsem.“

„To je dobrá námitka,“ připustil Clayton a znovu se napil piva.

„Pokud pozveš jen debutantky z letošní sezony, tak ne,“ namítl Beau se samolibým úsměvem. „A pokud zvolíš správné okolnosti.“

Kendall se zhluboka nadechl a odsunul korbel ze svého dosahu. „Dívky mě možná neznají, ale některé jejich matky ano. Spousta jich byla u dvora už se starší dcerou, která vstupovala do společnosti.“

„A právě teď vstupují na scénu ty správné okolnosti,“ prohlásil Beau a založil si paže na hrudi.

Worth se poškrábal na bradě a nasadil ještě zářivější úsměv. „Panebože, myslím si, že jsi na to kápl.“

Skvělé. Pokud Worth vidí přednosti Beauova plánu, bude větší šance přesvědčit zbývající dva.

„Odmítám nosit masku, pokud přemýšlíte o tomhle. Nejsme ve středověku,“ zavrtěl Kendall hlavou.

„Masku ne,“ pronesl Bell, opřel se o opěradlo a kousl se do spodního rtu. Hmm, intrikaření bylo skvělá zábava.

„Ani kostým,“ pokračoval Kendall a odstrčil korbel ještě o něco dál.

„Ne… tak docela.“ Beau s Worthem si vyměnili zvlčilý úsměv.

„Panebože, tu podívanou si vážně užiju,“ podotkl Worth.

„Jakou podívanou?“ Clayton nakrčil nos. Vikomtovi to zjevně stále nedocházelo. „Už vůbec nevím, o čem tu vy dva proboha mluvíte.“

„O tom, že tady Lucas bude vystupovat jako sluha,“ odpověděl Beau s veselým úsměvem.

Kendall zamrkal. „Sluha?“

„Ano. Je to dokonalé,“ přisvědčil Worth.

Kendall se obrátil a zadíval se na vévodu, jako by přišel o rozum. „Dokonalé? Já a sluha? V čem je to dokonalé?“

„Stále to neřeší problém s matkami, které ho poznají, i kdyby byl převlečený za sluhu,“ připomněl jim Clayton.

„Ale řeší,“ namítl Beau. Čekal tuto námitku a už měl připravený protiúder. „V tom je právě ta krása. Panstvo se na sloužící nedívá. Nevěnuje pozornost skoro ničemu kromě toho, co samo potřebuje a chce. Můj výcvik špeha mě hodně naučil, jak málo si lidé všímají detailů. Klidně se vsadím, že pokud bude Kendall oblečený jako sluha a bude vykonávat povinnosti sloužících, žádná z urozených dam se na něj dvakrát nepodívá. Koneckonců bude mít na sobě livrej, kalhoty po kolena a napudrovanou paruku.“

„A další výhoda spočívá v tom, že sluha bude v mimořádně vynikajícím postavení, aby zjistil, jak se dámy skutečně chovají.“ Worth si odhrnul z čela dlouhé tmavé vlasy. „Vsadím se, že když mluví s případným ženichem, překonávají se, a když oslovují sluhu, chovají se jako semetriky. Bůhví, že jsem to u své matky vídal znovu a znovu.“

„Opravdu jste oba zešíleli,“ utrousil Kendall.

„Já nevím.“ Clayton si zatahal za vázanku. „Ale připadá mi to jako velká legrace. A jako dějiště takového experimentu vám ochotně nabízím svou blížící se domácí sešlost.“

„Takže ses taky zbláznil,“ sdělil mu Kendall.

„Promysli si to,“ Beau upřel pozornost na Kendalla, který zjevně potřeboval nadále přesvědčovat. „Máš tu potenciál získat přesně to, co chceš. Nezatížený pohled na nejnovější hlouček debutantek, které se budou chovat přesně tak, jako kdyby nevěděly, že je pozoruješ.“

Kendall přimhouřil oči. „Zneklidňuje mě, že v tomhle plánu nevidíš žádný problém.“

Beau pokrčil rameny. Čím nenuceněji se bude tvářit, tím líp. „Jaký problém? Riziko je skoro nulové. Jestli tě někdo pozná, prostě ho požádáme, aby na naši hru přistoupil. Nepochybně si ji také užije.“

„Co když opravdu najdu dámu, která se mi bude líbit?“ namítl Kendall. „Mám ze sebe strhat livrej, prohlásit, že jsem hrabě, a očekávat, že se do mě šíleně zamiluje?“

„Vůbec ne,“ odpověděl Beau. „Jen navrhuju, že mladé dámy poznáš na základě toho, jak se chovají k sloužícím. Nepochybuju, že ty nejpříjemnější budou laskavé a milé. A jakmile si jich pár vybereš, budeš vědět, komu se máš příští sezonu dvořit.“

Kendall pomalu zavrtěl hlavou a přitáhl si korbel zpátky k hrudi. Možná se přece jen ještě trochu napije. „Navrhuješ, abych si vybral budoucí nevěstu podle toho, jak se chová k lokajům?“

Beau povytáhl obočí. Všechna slova pomalu artikuloval, aby je ještě zdůraznil. „Jak se lady Emily chovala k sloužícím?“

Kendall zatnul čelisti.

„Z tvého výrazu vidím, že ti začíná docházet, jaký to má všechno smysl,“ protáhl Beau.

Domníval se, že v této hádce vítězí. V Kendallově obličeji se objevil zamyšlený výraz a kousal se do rtu, jako by zvažoval možnosti. Bylo na čase představit přátelům nejabsurdnější nápad ze všech.

„Jsem ochotný jít do toho s tebou,“ navrhl pokud možno lhostejně a znovu pokrčil rameny.

„Cože?“ Worth se zamračil. „Proč bys to dělal?“

Beau se narovnal a znovu se pohodlně uvelebil na židli. „Protože jsem zúžil své pátrání po zrádci v bitvě u Bidassoa na jednu ze tří možností.“

„Jde o toho muže, kterého hledáš pro ministerstvo vnitra?“ Naštěstí při té otázce Worth ztišil hlas.

„Přesně tak,“ přisvědčil Beau. „A jestli tady Clayton pozve ty tři na svou domácí sešlost, také se budu vydávat za sluhu, abych je sledoval.“

Worth zaklonil hlavu a zasmál se. „Hned mě mělo napadnout, že máš postranní motivy, Belle. Na práci pro Jeho Veličenstvo nikdy nezapomínáš. Dokonce ani při pití.“

Beau se zářivě usmál. Wortha by nikdy neoklamal, ale na druhou stranu se o to ani nesnažil. Jen potřeboval pomoc svých přátel. „Proč bychom nemohli využít příležitosti a místo jednoho užitečného cíle sledovat dva? Přiznávám, že jsem o tom plánu přemýšlel ještě předtím, než nás Lucas informoval, že si chce hledat manželku, ale pokud to pomůže oběma, tím líp. Skutečně se však budeme muset chovat jako sloužící. Budeme obsluhovat hosty a plnit všechny úkoly, které obvykle vykonávají.“

„Hmm. Docela se mi líbí představa, že pod mou střechou bude probíhat špionáž.“ Clayton se znovu napil piva. „Celou záležitost to pěkně okoření. A protože jsem nebyl voják ani jinak nesloužil Jeho Veličenstvu, mám pocit, že s tímto úskokem musím souhlasit. Nemluvě o mé lásce k experimentům. Půjdeš do toho, Lucasi?“

Kendall dopil korbel a otřel si ústa hřbetem ruky. „Copak teď můžu odmítnout, když se ke mně připojil Bell?“

Beau sevřel rty, aby se vítězoslavně neusmál. Stále musel dohlédnout na to, že budou všichni ochotní držet se jeho plánu. Nejen dnes večer, ale i ve střízlivém světle zítřejšího rána a později.

Šenkýřka se vrátila s dalším korbelem piva pro Wortha. Vévoda jí hodil minci, věnoval jí flirtující úsměv a pak se opět obrátil k přátelům. „Jsem tak zvědavý, jak se celá situace vyvine, že nejenže přijedu na návštěvu, ale pokud vy dva uspějete, zaplatím značnou sumu. Máte zájem se vsadit?“

Beau obrátil oči v sloup. „Sázíš se kvůli všemu, Worthe.“

„Možná, ale musíš přiznat, že tohle je mimořádně lákavá příležitost.“ Worth zvedl hlavu. „Pět set liber na to, že vás během prvního týdne oba odhalí nějaká matka s dychtivýma očima.“

„Přijímám!“ prohlásil Clayton a bodl prstem do vzduchu. „Předpokládám, Worthingtone, že se zúčastníš jako host.“

Worthovu odpověď oddálilo Kendallovo uchechtnutí. „Samozřejmě že se zúčastní jako host. Tady náš přítel Worth by se nikdy nemohl vydávat za sluhu.“ Soucitně k němu naklonil hlavu. „Obávám se, že bys nevydržel obsluhovat ani jediný večer.“

Worthovi se rozšířilo chřípí a narovnal ramena. „Beru to jako urážku. Jestli to zvládnete vy dva, tak já určitě taky.“

Clayton nadmul tváře a zavrtěl hlavou. Vyhnul se Worthovu pohledu. „Hm. S tím tak úplně nesouhlasím, starý brachu.“

Worth si založil paže na hrudi a pohlédl na vikomta. „Opravdu nevěříš, že to dokážu?“

„Ne,“ přiznal Clayton poněkud zaraženě. „Pokud budeš muset opravdu plnit roli sloužícího a odvádět skutečnou práci, tak ne.“

Worth zalétl pohledem k Beauovi. „Taky si to myslíš?“

Ten zavrtěl hlavou. Kdyby se domníval, že by ten nápad mohl jeho příteli ublížit, řekl by to rovnou, ale Worthova sebedůvěra byla legendární. Kromě toho vévoda jistě věděl, že vydávat se za sluhu nebude zrovna jeho silná stránka. „Jsi bez šance. Promiň, Milosti, ale jsi mnohem zvyklejší na to být obsluhován než někoho obsluhovat.“

„Právě proto vím, jak se to správně dělá,“ odsekl Worth. Nedostatečná podpora od přátel ho zjevně rozladila.

Kendall se ušklíbl. „Obávám se, že vidět někoho, jak obsluhuje, a opravdu obsluhovat jsou dvě zcela odlišné věci.“

Worth vykulil oči. „Jsi hrabě, prokristapána. Proč si myslíš, že to umíš?“

„Jsem sice hrabě, ale tvrdá práce mi není cizí. Léta jsem v námořnictvu plnil úkoly, jako je česání koudele a zbavování sucharů od červů. A ve srovnání s některými dalšími to byly lahůdky,“ odpověděl Kendall.

Worth udeřil dlaní do stolu, až korbely poskočily. „Dobře. Tisíc liber na to, že se taky dokážu vydávat celých čtrnáct dní za sluhu. Nebo to přinejmenším zvládnu déle než někdo z vás.“

„Tak kdo je tu blázen?“ Clayton na něj pohlédl a povytáhl obočí.

„Myslím to naprosto vážně.“ Worth zatínal čelisti. Zjevně nehodlal ustoupit. „Tisíc liber, pánové. Kdo tu sázku přijímá?“

„Já,“ zvolali všichni tři jednohlasně.

KAPITOLA PRVNÍ

Zbavit se komorníka byl mnohem snazší úkol, než Beau předpokládal. Vlastně to vyžadovalo pouze několik diskrétních dotazů ve vesnici, kde lord Copperpot žil, dobře načasovanou návštěvu hospody, kde byl mylordův komorník známý štamgast, a nabídku padesáti liber sterlingů.

Ta suma byla nepochybně vyšší, než by si dotyčný vydělal za celý rok, takže se nanejvýš spokojeně vymluvil na nemoc těsně předtím, než měl se svým pánem odjet na Claytonovu domácí sešlost.

Beauovi spolupracovníci na ministerstvu vnitra nebyli žádní nováčci, pokud šlo o předstíraná zaměstnání zajišťovaná oblíbenou londýnskou pracovní agenturou, a tak Beau během krátkých čtyřiadvaceti hodin překročil Copperpotův práh připravený zaplnit nedávno uvolněnou pozici komorníka Jeho lordstva.

Beau si vybral Copperpota z několika důvodů. Zaprvé – a to především – byl jedním ze tří mužů, mezi nimiž se podle koruny mohl nacházet zrádce z bitvy u Bidassoa. Zadruhé se Beau oficiálně s Copperpotem nikdy dřív nesetkal, což byl silný argument vzhledem k tomu, že jinak by ho v roli komorníka mohl pán poznat. Zatřetí, a tato možnost nebyla nikterak bezvýznamná, bylo o Copperpotovi známo, že si jeho komorník rád přihne a často bývá na mizině. Ty tři důvody se skvěle propojily a učinily z Copperpota dokonalého šlechtice, jehož bude Beau příštích čtrnáct dní na Claytonově domácí sešlosti obsluhovat.

Kendall dokonce jejich experiment pojmenoval – Klub lokajů. Beau sice přátelům vysvětlil, že on se potřebuje vydávat za komorníka, a ne za lokaje, avšak Kendall usoudil, že ten název zachová, a neodradilo ho dokonce ani to že se posléze i Worth vymluvil z role lokaje a místo toho si zvolil postavení podkoního ve stájích na Claytonově panství.

Poté, co Beau v Claytonově londýnském domě načerpal hodně cenných informací od hospodyně paní Cotswoldové, strávil následující týden tím, že svědomitě sledoval svého vlastního komorníka, dohlížel na vše, co onen muž udělal, a pokládal mu bezpočet otázek.

Pod Malcolmovým silným vlivem se naučil pečovat o šatstvo, kabáty i boty, staral se, aby bylo umyvadlo plné, kontroloval, zda je v šatně uklizeno a jaksepatří vyvětráno, a pečlivě ostřil a na řemenu obtahoval břitvy na holení.

Dokonce se naučil i stříhat vlasy, kdyby od něj tento úkol během krátkého „zaměstnání“ u Copperpota někdo vyžadoval. Přesto tajně doufal (hlavně kvůli lordu Copperpotovi), že s tím nápadem nikdo nepřijde.

Malcolm ho celé dva dny učil, jak se váže dokonalá vázanka v různých stylech. Beau se při jeho pronásledování stal natolik dotěrným, až se skoro bál, aby Malcolm na svou pozici nerezignoval.

Brzy byl povolán do Copperpotova venkovského sídla, kde na základě doporučení od samotného vévody z Worthingtonu získal práci komorníka. Vévoda ve svých referencích naznačil, že pan Nicholas Baxter je vynikající sluha, na něhož bude každá domácnost hrdá. Markýz v duchu děkoval vlastní prozíravosti, že věnoval důkladné přípravě tolik času.

Necelé dva dny poté, co vyplatil Copperpotova současného komorníka, byl pověřen tím, aby s družinou Jeho lordstva odcestoval přímo na Claytonovo venkovské panství.

Copperpotova družina vyrazila do Devonu ve třech kočárech: v jednom se vezl lord s manželkou a jejich osmnáctiletou dcerou lady Wilhelminou, v dalším seděly služebné a v posledním byli Beau, dva lokajové a majordomus.

Jízda to byla dlouhá a kodrcavá, ale Beau se rozhodl, že moudře využije čas a nenápadně se pokusí vytáhnout z jednoho Copperpotova lokaje nějaké informace. Počkal, dokud ten druhý nezačne podřimovat, ukolébán drkotáním kočáru a teplem odpoledního slunce, které vůz zalévalo.

„Jak dlouho jste zaměstnaný u Jeho lordstva?“ zeptal se co nejnenuceněji lokaje, který seděl přímo naproti němu. Dokonce maskoval svůj hlas předstíráním nekultivované výslovnosti. Kromě toho, že sledoval Malcolma, aby se naučil jeho povinnostem, strávil i značnou dobu napodobováním jeho projevu a osobitých způsobů.

Lokaj, jmenoval se Charles, se opíral zády o sedadlo a roztaženýma nohama udržoval rovnováhu, zatímco kočár kodrcal po cestě. Druhý lokaj, Harry, spal tvrdě na sedadle vedle něj a chrápal, že by probudil mrtvého.

Charles se vsedě narovnal a poškrábal se na hlavě. „Teď už to, myslím, budou skoro dva roky.“

Beau přikývl. K bitvě u Bidassoa došlo na podzim. To znamenalo, že v tu dobu byl Charles v Copperpotových službách. Beau vytáhl balíček betelových ořechů a Charlesovi nabídl. Podle Malcolma taková pozornost značně umetala cestičku k navázání ne-li snad přímo důvěry, tak aspoň dobré vůle mezi sloužícími. Beau si těch hnědých ořechů, které zvyšují teplotu pokožky a bystří smysly, vzal s sebou několik sáčků.