Ema a její kouzelná zoo
Vystrašený tuleň

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo 4 – Vystrašený tuleň – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

V  noci se Ema s Montym opět vyplížili z domku. Nejdřív se zastavili v pavilonu tuleňů, aby zkontrolovali Snížka. Mládě bylo vzhůru, naříkalo a temné oči mu smutně zářily ve tmě.

Se zvláštním poděkováním Natalii Dohertyové

Kapitola jedna
Potápění s delfíny

Ema Parkerová se cachtala v bazénu a vesele se smála, protože jí dělalo společnost hravé mládě delfína. Bylo teplé páteční odpoledne a všichni návštěvníci už odešli ze Záchranné zoo domů – což znamenalo, že Ema si mohla hrát se svými zvířecími kamarády.

Jakmile zoo zavřela brány , Ema si oblékla neoprenovou kombinézu a   utíkala si zaplavat do laguny . V   Záchranné zoo měli pět delfínů skákavých , kteří zde žili v   malé skupince , takzvaném hejnu . Byli to   nejchytřejší tvorové , jaké Ema znala  – a   navíc jedni z   nejpřátelštějších .

Jak Ema plavala s   hejnem v   laguně , nejmenší delfín vystrčil hlavu nad hladinu . Vesele zašvitořil a   Ema se usmála . „ Taky s   tebou ráda plavu , Korálku ,“ odpověděla .

Korálek vesele zapískal . Elegantně se zavlnil , vyskočil z   vody , předvedl své bleskurychlé salto a   znovu zmizel pod hladinou . Ema se musela smát , když se s   pyšným výrazem opět vynořil .

„ Pospěš si , Emo . Mám hlad !“ zaslechla najednou rozmrzelý hlásek .

Ema se ohlédla a   usmála se na svého nejlepšího kamaráda , který netrpělivě poskakoval na břehu .

Monty byl maki trpasličí , maličký druh lemura s   obrovskýma zlatýma očima a   dlouhým ocasem . Byl moc roztomilý , ale byl také velký rošťák ! Všude Emu doprovázel , až na jednu výjimku . Když si šla zaplavat , zůstal na břehu  – nesnášel totiž vodu .

„ Už jdu , Monty !“ zavolala Ema na lemurka . Zatímco kolem ní skotačili delfíni , doplavala ke břehu . Pak vylezla z   vody a   zvedla nadýchanou osušku , kterou si předtím položila na kámen . Když se utřela , natáhla si přes neopren džíny a   svetr a   posadila se na kameny vedle Montyho . „ Hned ti dám něco ke   svačině ,“ slíbila a   pohladila ho po hlavičce . Monty měl totiž pořád hlad .

Ema bydlela v   Záchranné zoo od té doby , co byla úplně malinká . Majitelem zoologické zahrady byl její prastrýček Horác , slavný odborník na zvířata a   cestovatel . Při toulkách po světě potkával mnoho raněných , opuštěných a   vyděšených zvířat , a   tak se   rozhodl proměnit pozemky kolem svého domu v   Záchrannou zoo , útočiště pro   všechna   zvířata v   nouzi .

Emina maminka Lucy byla veterinářkou a   obě bydlely spolu s   Montym v   domku na kraji zoologické zahrady , takže Lucy mohla kdykoli pomoct každému nemocnému zvířeti , dokonce i   uprostřed noci . Ema si myslela , že je nejšťastnější holčička na celém světě , když může žít v   blízkosti tolika úžasných tvorů .

Jenže Ema byla také velice zvláštní holčička . Uměla totiž mluvit se zvířaty ! Všechna zvířata rozumějí lidské řeči , ale skoro nikdo o   tom neví . A   Ema patřila k   několika málo lidem , kteří zvířatům nejen rozumějí , ale   navíc si s   nimi dokážou povídat . Dávala si však velký pozor , aby to zůstalo jejich tajemstvím , a   mluvila s   nimi , jen když ji nemohl nikdo slyšet .

Korálek doplaval ke břehu a   zvědavě zaštěbetal . „ Nevím , kdy se prastrýček Horác vrátí , Korálku ,“ odpověděla Ema smutně . Majitel Záchranné zoo stále cestoval po světě a   pátral po ohrožených zvířatech ; vracel se , jen když objevil nového tvora v   nouzi , který potřeboval bezpečný domov . „ Vloni přišel pohled z   Aljašky  – prý pomáhá grizzlymu , který má bolavý krk . Ale může trvat celé týdny , než přijede zpátky s   dalším zvířetem .“ Natáhla se , pohladila Korálka po hladkém nose a   dodala : „ Naštěstí mám v   zoo už stovky úžasných zvířecích kamarádů !“

Monty začal znovu hopsat po břehu . „ Emo , mám pořád hlad ,“ zašvitořil netrpělivě .

Ema se rozesmála . „ Tak dobře , Monty , půjdeme domů . Brzy si zase přijdu zaplavat , Korálku . Zatím se tu všichni mějte !“

Když se s   nimi delfíni rozloučili , Ema s   Montym se vydali zpátky k   domku a   cestou si povídali o   všech těch báječných věcech , které by spolu mohli o   víkendu podniknout . Zoologická zahrada byla v   tuhle denní dobu tichá a   klidná . Jediné zvuky , které Ema slyšela , vydávala zvířata kolem ní . Dvě pandí mláďata si hrála ve výběhu na honěnou . Plameňáci skřehotali a   mávali křídly . A   když Ema s   Montym procházeli kolem Mwamby , obrovského nosorožce bílého , přátelsky na ně zamručel .

Monty zničehonic vztyčil své malé uši . „ Poslouchej , Emo !“ vykřikl .

Ema se zastavila . Přes frkání , skřehotání a   kvílení zvířat uslyšela výhrůžné vrčení . Ema dobře znala hlasy všech zvířat v   zoo a   okamžitě ten zvuk poznala . Byl to jeden z   leopardů . Jenže leopardí výběh ležel až na opačné straně zoologické zahrady  – a   tohle vrčení se ozvalo z   těsné blízkosti .

„ Myslíš , že Áša nebo Kafi utekli , Emo ?“ zeptal se Monty nervózně .

Když dorazili k   voliéře s   papoušky , opět uslyšeli hlasité vrčení . Znělo to , jako by leopard stál přímo vedle nich . Ema se ustaraně rozhlédla , ale ani na chodníku , ani v   keřích kolem sousedních výběhů nádhernou skvrnitou srst Áši nebo Kafiho nezahlédla .