Babylonské
elegie

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Patrik Kohout

Babylonské elegie – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Prezidium svatého Patrika

Podivný totem trosek

co chytá se ho tonoucí

zplynovaný golem

na půdě i v podhůří

A všechna ostatní nedochůdčata

kterým nebylo dáno do vínku být a mít rád

proto jejich zatmění je jejich země svatá

Palestina jakás taká

Jenom oni sami pochopí co je tím

když břečkou spodiny prostupuje splín

a rád polaskal bych je

ale nemám s kým

Nesmím smím?

Jsem jeden z nás, a nechci jím být proklatě

snad barva krve naší je jedna a táž

schází mi už doufání k útratě

Ježišmarja

negramotná věta strejčka Karla

blasfemie nejvyššího stupně

nevím koho si beru do úst

drž mě!

Radši ať nikdo nepozná ústí téhle řeky

a neroní falešné slzy

z pozice prezidentského paláce

sami ve svém ghettu klečí

a nevydávaj skřeky

nepobíraj žádné lásky dotace

Ó Kriste, Ó nejvnitřnější záblesk

na prezidium svatého Patrika

jsem si na kolenou zalez

a stále s nimi sdílím lože

ušlápnutým trojlístkem jetele

si sborově vytíraj prdele

za zpěvu hymny normálnosti

a chcípne ti pravda v převleku

v pokoji pro hosty

do Valhaly hořící mosty

Filosofie

Platon i Sokrates

měli hluboko do kapes

žel Bohu

chcíp po nich pes

Teorie forem

neforemná kolej

přivodí ti průjem

přivodí ti smrt

zbyl tu jen samý

vychytralý zmrd

Kruh

Sedíme pospolu

a díváme se na sebe

ač jeden druh

stydíme se za sebe

Kdybych mohl vidět do tebe

uzavře se kruh

zas viděl bych tam

sám sebe

Hybrid

Náš jazyk je broken

stejně jak my

spřádá weird hybridy

Je to zvláštní feel

když tebou projede splín

nad chcípajícími národy

United Nations of the Universe

přede kapitalistův hrabivous

Vlastenectví je dead

dnes pokřtil nás internet

Stejně tak dá nám

poslední pomazání

oh yeah English

please fuck me

Lež

Po každé lži jsi méně člověkem

třpytka zlata co byla tebou

po bojišti pravdy rozmeten

vydává se za tu pravou

zbloudilá ve vlastní kaši z prachu

nikdo už nezjistí kdo vlastně jsi byl

projevena po příchodu strachu

lež rozfouká tvou duši jako pyl

po všech koutech existence

tolikrát sis jak Pilát ruce myl

až tvá zašlá pravda

pobírá nemocenské

Číše

Měl jsem být jedním

ale stal jsem se vším

ne člověkem všedním

všude Boha zřím

Od Háfize přijímám vína číši

už nevím kým jsem

přec jsem čímsi

V krčmě nebo v mešitě

pravil, on je tu s námi

nechť básně naše nejeví se odbytě

poněvadž obojí jsou boží chrámy

Na vlně umění odletíme do ráje

smyslný zástup černookých panen

učiní slast hodnou báje

to je tvůj úhelný kamen

Dáš potahat z dýmky rajského plynu

kochat se plodnými stromy zeleně

pak spolu s ním v jedno splynu

jsme bratři jedné naděje

První budou poslední

a poslední první

hříšník předejde zákoníka

neupřímnost srazí pokrytce ke dnu

Bratře, nalej mi čistého vína

Kdo láme cedry

Po hvězdných jarech v Libanonu

zpívám Píseň písní

rozezpívat zlo blesků hromu

Co láme cedry místní

žhavé výbuchy nenávisti

Co láme cedry místní

nyní, a v minulosti na tisíc honů

Cháron odplouvá znovu a znovu

stále s novou náloží

vozí oběti nových hromů