Nejbohatší muž

v Babyloně

The Richest Man in Babylon  

Copyright © 1989 by George Clason

Translation © Marta Kotyza

ISBN 978-80-284-0571-7

Obsah

Předmluva

Lidská touha po zlatě

Nejbohatší muž v Babylónu

Sedm zásad

Seznamte se s bohyní štěstí a lásky

Pět zákonů o zlatě

Babylónské hradby

Obchodník s velbloudy

Z babylónských hliněných tabulek

Nejšťastnější člověk

Historický přehled

Penězi se dá měřit každý úspěch.

Za peníze si může člověk všechno dopřát.

Peníze má ten, kdo ví, jak je vydělat.

Pro peníze platí stejné zákony jako před šesti tisíci lety v Babylóně.

Překlad této knihy věnuji svým nejbližším a všem těm, kteří mají zájem dozvědět se, v čem tkví tajemství úspěchů.

M.K.

Budoucnost každého z vás je jako daleká cesta, na které chcete něčeho dosáhnout.

Aby se vaše životní plány a touhy splnily, potřebujete vědět jak úspěšně zacházet s penězi. Na následujících stránkách se dočtete o finančních pravidlech, která vám pomohou naplnit peněženky a přispějí tak k vašemu spokojenému životu.

Finanční zákony jsou univerzální a neměnné jako zákon zemské přitažlivosti. Dokážou vám tak jako mnohým před vámi, že jsou klíčem k většímu zisku, vzrůstajícím úsporám a k celkovému úspěchu.

1. Začít ukládat

2. Kontrolovat vydání

3. Zvětšovat příjem

4. Zabezpečit majetek před ztrátou

5. Výhodně investovat do bydlení

6. Zajistit si důchod na stáří

7. Zvyšovat svou výdělečnou schopnost

Předmluva

Prosperita národa záleží na finančním úspěchu každého jedince. Tato kniha se zabývá osobním zdarem každého z nás, protože blahobyt je výsledkem lidských snah a schopností. Klíčem k úspěchu je správná příprava, v níž by měly být v souladu naše názory a činy.

Kniha by měla přispět k naplnění peněženek a k dobrému pochopení ekonomických zákonů, měla by nabídnout rady těm, kteří se snaží uspět při získání, udržení a rozšiřování kapitálu.

Vrátíme se tedy do Babylónu, kolébky civilizace, kde se zrodily i základy finančnictví, které jsou uznávány a užívány na celém světě dodnes.

Autor by si velice přál, aby je čtenáři přijali a s jejich pomocí vyřešili své problémy. Těm, kteří se o získané poznatky podělí s přáteli, zaměstnanci nebo partnery, srdečně děkuje. Důkaz, že úspěchu dosáhl člověk, který zkušenosti a zásady použil v praktickém životě, mu přináší největší zadostiučinění.

Babylón se stal nejbohatším městem starověku, protože jeho obyvatelé byli nejbohatšími lidmi své doby. Uměli ocenit hodnotu peněz, znali zákon o zisku a tvorbě úspor, řídili se pravidlem, že peníze dělají peníze. Dokázali to, po čem všichni toužíme mít bezpečně zajištěnou budoucnost.

G. S. C.

Lidská touha po zlatě

Bansir, stavitel vozů z města Babylónu, seděl na zídce, která ohraničovala jeho pozemek, a smutně hleděl na svůj skromný dům a otevřenou dílnu, kde stál nedokončený vůz.

Jeho žena se občas objevila u vchodu a kradmými pohledy mu připomínala, že polední přestávka končí a že by se zase měl dát do práce. Čekalo jej čištění a malování, utahování kůže na loukotích kol. Musel připravit vůz k předání zákazníkovi a požádat o zaplacení účtu.

Nicméně seděl dál nečinně. Myšlenky se mu neustále vracely k problému, na který nenacházel odpověď. Slunce nemilosrdně pražilo, jak je v údolí Eufratu obvyklé. Kapičky potu se mu perlily na čele a padaly na snědou zarostlou hruď.

Za jeho domem se tyčily vysoké terasy královského paláce. Poblíž, jako by vyrůstal z modrého nebe, se vypínal zářící chrám boha Balla. Ve stínu chrámů a dalších monumentálních budov se krčil jeho ubohý domek v řadě ostatních ještě horších. Babylón představoval směs velikosti a ubohosti, směs nezměrného bohatství a neskutečné bídy. Byl přeplněný, stavěný bez jakéhokoli plánu a neměl ani řádné obranné hradby.

Když se Bansir otočil, slyšel i viděl pestrou směsici rachotící vozy boháčů, pobíhání obchodníků v klapajících sandálech a pokřik bosých ubožáků. Všem překážel zástup královských služebníků, kteří nesli na hlavách vědra z kozí kůže naplněná vodou k zalévání visutých zahrad.

Bansir byl tak zabrán do svých úvah, že vůbec nevnímal rušné město. Probral se až při nečekaném zvuku lyry. Otočil se a uviděl příjemnou usměvavou tvář svého nejlepšího přítele, muzikanta Kobbiho.

,,Ať bohové shlédnou na ty, kteří jsou velkodušní,“ začal Kobbi se vznešeným pozdravem. ,,Zdá se, že jsou ti nakloněni, když nemusíš pracovat. Těším se z tvého štěstí a rád bych se s tebou o jejich přízeň podělil. Modlím se, aby obdařili také mne. Ty musíš mít plnou peněženku, protože jinak bys určitě pracoval v dílně. Půjč mi dva zlaťáky, vrátím je, až mi dnes večer pán zaplatí. Pak ti je hned přinesu.“

„Kdybych měl dva zlaťáky,“ odpověděl zasmušile Bansir, ,,nikomu bych je nepůjčil. Tedy ani tobě, milý příteli, protože dva zlaťáky by byly celý můj majetek. Nikdo přece nepůjčuje všechno, co má, ani nejlepšímu příteli.“

„Cože?“ vybuchl překvapeně Kobbi. ,,Ty nemáš v peněžence ani zlaťák a klidně si tu sedíš? Proč nedoděláváš vůz? Jak si chceš vydělat na živobytí? To není dobré, kamaráde. Kde je tvoje energie? Nebo na tebe bohové seslali starosti, o kterých nevím?“

,,Ano, trápení je tady od bohů,“ přisvědčil Bansir.

,,Všechno začalo, když se mi zdálo, že jsem boháč. U opasku jsem měl nádherný měšec, který byl plný mincí. Měl jsem zlaťáků, že jsem je nedbale rozdával žebrákům. Měl jsem tolik stříbra, že jsem mohl koupit ženě všechno, co si přála. Neměl jsem strach o budoucnost a stříbro jsem utrácel bezstarostně. Byl to nádherný pocit, kamaráde. Vůbec bys ve mně nepoznal těžce pracujícího člověka. Obličej mé ženy byl bez vrásek, celá zářila štěstím a usmívala se jako v den naší svatby.“

,,To byl hezký sen,“ přisvědčil Kobbi. ,,Ale proč tady teď sedíš jako socha na zdi?“

„Proč? Když jsem se probudil, zjistil jsem, že se mi všechno jen zdálo a že mám měšec pořád stejně prázdný. Úplně jsem se z toho zpotil. Pojď, posaď se a probereme to spolu. Jak říkají námořníci, jsme přece oba na jedné lodi. Jako studenti jsme se chodili učit ke kněžím a dělili jsme se o každou radost. Dobrými přáteli jsme zůstali i v dospělosti. Byli jsme docela spokojení. Práce nám nevadila a pak jsme snadno utráceli. Vydělali jsme spoustu peněz, ale nepoznali jsme uspokojení z bohatství. Jenom o něm sníme. Nejsme jako hloupé ovce? Žijeme v nejbohatším městě světa. Ti, kteří cestují, říkají, že se mu žádné jiné město nevyrovná. Takovou má pověst, a přitom my dva jsme úplné nuly. Půl života jen dřeme a nic nemáme. Když chceš půjčit dva zlaťáky a vrátit je, až ti pán zaplatí, já musím odpovědět, že se s tebou rád podělím, ale bohužel jen o prázdnou peněženku. Jak je to možné? Proč nemůžeme mít víc než na jídlo a ošacení? A co naši synové, nebudou na tom jako my? Budou žít se svými dětmi v neustálé bídě a jíst jen kaši a kyselé kozí mléko?“

,,Tak jsi ještě nikdy nemluvil, co se známe,“ zaraženě odpověděl Kobbi.

„Protože jsem nikdy tak nepřemýšlel. Od rána do večera jsem pracoval. Dělal jsem vozy, jaké v širokém okolí nikdo neuměl. Pořád jsem tajně doufal, že bohové ocení mou dovednost a dají mi příležitost, aby má práce byla spravedlivě oceněna. Nic se však nestalo a tak mi došlo, že pro mne bohové nic neudělají. Proto je mi smutno. Chtěl bych být bohatý. Rád bych měl pole a krávy, pěkně se oblékal a měl hodně peněz. Jsem ochoten pro to udělat všechno, ale chci, abych dostal přiměřenou odměnu. Co je to s námi? Proč nemáme to, co boháči?“

„To bych taky rád věděl. Nejsem o nic víc spokojen než ty. To, co si vydělám hraním na lyru, velice rychle utratím. Často musíme pořádně šetřit, aby rodina měla co jíst. Rád bych si koupil dobrou lyru, abych na ní mohl všechno zahrát. Dokázal bych tak krásné melodie, že bych se nemusel stydět ani před králem.“

,,Ano, takovou lyru potřebuješ. Nikdo v celém Babylóně neumí tak krásně hrát jako ty. Nejen král, i bohové by byli nadšeni. Ale copak se to dá, když jsme oba chudí jako nějací otroci? Slyšíš zvony? Už jdou!“ A ukázal na dlouhou řadu napůl svlečených nosičů vody vytvářejících úzkou stužku podél řeky. Pochodovali v pětistupech, každý ohnutý pod tíhou vědra z kozí kůže naplněného vodou.

,,Ten, kdo jim velí, má krásnou postavu,“ poznamenal Kobbi, když spatřil nosiče v popředí bez tíhy na hlavě. ,,Je vidět, že má pěkné postavení.“

,,Je mezi nimi mnoho pěkných urostlých chlapů,“ souhlasil Bansir, ,,stejně dobrých jako jsme my. Ti vysocí, plavovlasí muži jsou ze severu, smějící se černoši z jihu a ti malí snědí muži z blízkých krajin. Všichni pochodují od řeky do zahrad, sem a tam, den co den, rok co rok. Mají se nač těšit! Tvrdou postel ke spaní a obilnou kaši k jídlu. Polituj ta ubohá hovada, Kobbi.“

„To víš, že je lituji. Ale také si uvědomuji, oč líp je nám, svobodným mužům, mohu-li to tak nazvat.“

„Pronásleduje mě myšlenka, že přece nemůžem žít rok co rok tak uboze. Jenom práce, práce a stále práce! Nemít žádný zisk, jen starosti o budoucnost.“

,,Neměli bychom se zajímat o to, jak si druzí obstarávají zlato a udělat to samé?“ navrhnu} Kobbi.

,,To tajemství se dozvíme od těch, kteří je znají,“ řekl zamyšleně Bansir.

„Dnes,“ pokračoval Kobbi, ,,jsem potkal našeho starého přítele Arkáda ve zlatém voze. Neodvrátil se ode mne, jak by mnozí v jeho postavení udělali. Naopak, zamával a všichni kolemjdoucí viděli, že zdraví a usmívá se na muzikanta Kobbiho.“

,,Říká se o něm, že je nejbohatší muž Babylónu,“ podotkl Bansir.

,,Proslýchá se na veřejnosti, že svým zlatem zásobuje královskou pokladnu,“ odvětil Kobbi.

,,Je tak bohatý,“ přerušil jej Bansir, ,,že bych se obával potkat ho v noci, protože bych těžko odolal pokušení sáhnout do jeho objemného váčku s penězi.“

„Nesmysl,“ odseknu! Kobbi, ,,lidské bohatství není v plném měšci. Ten měšec se rychle vyprázdní, nemáš-li zlatý pramen, ze kterého jej můžeš pokaždé doplnit. Arkád má stálý příjem a může hradit všechna svá vydání.“

,,Příjem to je ono! Kdybych tak měl stálý příjem, i když sedím u zdi nebo někam cestuji. Arkád musí vědět, jak přijít k penězům. Možná, že by byl ochoten nám to tajemství prozradit. Snad bychom je pochopili,“ zvolal Bansir.

,,Mám dojem, že poučil svého syna Nomasira. Slyšel jsem v hospodě, že odešel do Ninvie a tam zbohatl. Jistě mu otec pomohl, když je nejbohatší v našem městě,“ řekl Kobbi.

,,Kobbi, tys mě přivedl na skvělý nápad,“ svitlo najednou radostně Bansirovi v očích. ,,Za to nic nedáme, když se zeptáme na radu dobrého kamaráda. A to Arkád je, takže nám nic nebrání se na něj obrátit. Jsme chudí v tak bohatém městě. A chceme ze své práce něco mít. Pojď, zajdeme za ním a zeptáme se, jak na to.“

,,Teď si začínám uvědomovat, proč jsme vlastně nikdy nic neměli. My jsme totiž o tom nepřemýšleli. Ty ses jen dřel a vyráběl vozy pro Babylón, až ses stal uznávaným odborníkem, ale tím to končilo. Já jsem zase cvičil, až jsem se stal velmi dobrým muzikantem. O něco jsme usilovali a to se nám povedlo. Bohové nám laskavě pomáhali. Ale teď jsme konečně přišli na něco, co je jasné jako slunce. Dozvíme se, jak to udělat, aby se nám dobře vedlo. A pak se určitě splní všechna naše přání.“

,,Zajdeme k Arkádovi ještě dnes,“ rozhodl Bansir.

,,A pozveme staré kamarády, kteří jsou na tom jako my, aby si taky poslechli rady úspěšného muže.“

„Tys vždycky myslel na kamarády a proto jich máš tolik. Uděláme to, jak říkáš. Ještě dnes půjdem všichni za Arkádem.“

Nejbohatší muž v Babylónu

V Babylónu žil bohatý muž jménem Arkád. Byl široko daleko známý svým majetkem i svou dobročinností. Byl ke všem velice štědrý a přece jeho majetku stále přibývalo.

Jednou za ním přišli kamarádi z mládí a řekli mu: „Arkáde, máš víc štěstí než my. Stal jsi se nejbohatším člověkem v Babylónu, zatímco my denně bojujeme o holou existenci. Draze se oblékáš, jíš vybrané lahůdky, zkrátka žiješ se svou rodinou v blahobytu. My se šatíme a živíme velice skromně a ještě s nejvyšším úsilím. Kdysi jsme si byli rovni. Měli jsme stejné učitele, hráli stejné hry. Ani na studiích ani ve hrách jsi nikdy nijak nevynikal. Co tě známe, vždycky jsi byl takový jako my. Ani jsi více nepracoval a nebyl lepší než my, pokud to můžeme posoudit. Jak to, že osud byl k tobě tak štědrý a nás vynechal, i když bychom si zasloužili mít stejně?“

A Arkád odpověděl: ,,Jestliže jste zatím nezískali žádný majetek, je to proto, že jste se nenaučili znát zákony, které majetek podmiňují, nebo jste je náležitě nepochopili. Osud je vrtkavý a trvale nikomu štěstí nepřináší. Naopak, skoro každého, kdo získal bezpracně nějaký majetek, časem zničí. Takový člověk většinou v krátké době utratí všechno, co dostal. Zůstane mu jen touha po majetku, ale nedokáže jej získat. Jsou jiní, kteří sice mají majetek, ale přitom jsou chudáci. Neodvažují se nic utratit, protože si uvědomují, že nejsou schopni něco vydělat. Stále se bojí zlodějů a v podstatě vedou smutný život.

Pak jsou takoví, kteří sice majetek bezpracně získali, ale dokázali jej zvětšit a žijí spokojeně jako ostatní. Je jich ovšem velice málo. Já sám jsem o nich zatím jen slyšel. Přemýšlejte, jestli znáte někoho, kdo zdědil nějaké bohatství a dobře s ním hospodařil.“

Arkádovi přátelé se shodli, že má pravdu, a požádali jej, aby pověděl, jak se dopracoval k úspěchu.

„Už v mládí jsem měl rád všechno, co zpříjemňuje život. Uvědomil jsem si, že bohatství přináší mnohé požitky. Bohatství znamená moc. S bohatstvím je všechno možné. Můžeš si zařídit dům nádherným nábytkem, můžeš cestovat, plavit se do dalekých krajin, můžeš si pochutnávat na vzácných dovážených lahůdkách, můžeš si nakoupit šperky a sochy, můžeš vystavět chrám bohům, můžeš si dovolit vše, co ti přinese radost a životní uspokojení. Proto jsem se rozhodl, že budu o svůj úspěch bojovat, že nebudu patřit k těm, kteří jenom z dálky přihlížejí. Nespokojím se s nějakými levnými šaty nebo se špatným bytem. Ne, já chci patřit k vyvoleným.

Jak víte, pocházím z početné rodiny malého obchodníka a neměl jsem proto žádnou naději na dědictví. Uvědomoval jsem si, že nejsem nijak výjimečný, a abych dosáhl toho, po čem toužím, potřebuji znalosti a čas.

Pokud se týká znalostí, je důležité je získat a umět použít v praxi.

,To je všechno?' zeptal jsem se.

,Ano, to je všechno, ale stačilo to proměnit pastýře v bankéře.'

JE TVOJE