Julie Arcoulin

SURVIVRE AUX PARENTS TOXIQUE

Original edition © Le Courrier du livre, 2019

Czech rights arranged by Cristina Prepelita Chiarasini, www.agencelitteraire-cgr.com

All rights reserved

Translation © 2025 by Alice Kottová

ISBN 978-80-284-0516-8

Obsah

- První část

- Kapitola 1

- Kapitola 2

- Kapitola 3

- Druhá část

- Kapitola 4

- Kapitola 5

- Kapitola 6

- Třetí část

- Kapitola 7

- Kapitola 8

- Kapitola 9

- Kapitola 10

- Kapitola 11

- Kapitola 12

Věnováno všem, kteří museli vyrůstat

a vyvíjet se po boku dysfunkčního rodiče.

„Není to tvá vina, do vínku ti to bylo dáno.

A ani s věkem nebude ti dále klidu přáno.

Není to tvá vina, je to tvé tělo, tvá krev.

Smiř se s tím, nebo se vzepři, než ti dojde dech.“

Ton héritage (Tvé dědictví), Benjamin Biolay

Úvod

Nápad na sepsání knihy se mi v hlavě rodil několik let a během té doby mnohé děti, jež jsem potkala, zdánlivě a téměř ve všech situacích dospěly. Děti zraněné, zničené, zneuctěné, poplivané, ztracené, izolované, zostuzené, stydící se, opuštěné, přehnaně přizpůsobivé[1], děti, jimž chyběla láska a uznání, děti, které neměly žádné stabilní záchytné body a jejichž sebedůvěra byla rozvrácena a zničena toxickým a zhoubným „rodičem“, který urputně ničil vše, co bylo v jeho dětech dobré, krásné a nevinné. Některé z těchto dětí nedopadly tak špatně, a to díky druhému proti-rodiči[2], který dokázal vyvážit škody zapříčiněné rodičem, jehož slova, gesta a chování působily jako skutečný jed. U ostatních to bylo složitější. Byly méně odolné? Méně chráněné? Méně milované? Kdo ví… Na životní nástrahy reagujeme každý jinak.

Tyto zdánlivě dospělé děti, které vyrůstaly s manipulativním perverzně narcistickým rodičem, doopravdy dospějí až tehdy, kdy se jim podaří zcela se od tohoto „jeduplného rodiče“ odloučit. Do té doby se budou dál příliš přizpůsobovat a doufat, že se jejich rodič změní a začne je konečně mít bezvýhradně rád. Budou dělat absurdní věci, aby získaly uznání, které jim je odepíráno. Nebo spíše které před nimi visí jako mrkev před oslíkem, když ho chceme donutit k chůzi. Ale toto uznání a bezvýhradnou lásku samozřejmě NIKDY nezískají. A tak děti, které vyrostou, ale budou nadále pátrat po tomto nedosažitelném grálu, zůstanou částečně stále dětmi. Dětmi, jež hledají „normálního“ rodiče, který by je byl schopen bezvýhradně milovat, podporovat a být k nim shovívavý. Manipulativní perverzně narcistický rodič je jeho pravým opakem. K tomu se ještě dostaneme.

Pro zjednodušení zkrátím termín „manipulativní perverzně narcistický rodič“ na „MPN rodič“. Také asi nemusím upřesňovat, že všechny tyto případy a příklady, o kterých budu dále v knize mluvit, se skutečně staly. Křestní jména a okolnosti byly pozměněny z etických důvodů a kvůli ochraně soukromí. Jakákoli podobnost se skutečnými situacemi a/nebo osobami je čistě náhodná.

Ještě bych vám chtěla říct, že se vám tato kniha možná nebude číst úplně lehce. Konfrontace s vlastní realitou, ztotožnění sama sebe v některých situacích nebo uvědomění si určitých skutečností vámi může opravdu otřást. Proto mi slibte, pokud by to byl váš případ, že pro sebe uděláte něco pěkného! Zavoláte kamarádovi, pustíte si nějaký super film, přečtete si odlehčenou knihu, budete meditovat, dáte si kousek čokolády (ale opravdu jen kousek, dobře?), nalijete si skleničku vína (ale opravdu jen jednu, ano?), sepíšete, co prožíváte, podíváte se na skeč Muriel Robinové, pohladíte svého psa, napustíte si vanu, půjdete na procházku do lesa, zatančíte si na fajn písničku atd. Možností, jak pro sebe něco příjemného udělat a získat odstup, je nepřeberné množství. Udělejte to! Nezabředávejte do černoty. Kdykoli se můžete nad jakoukoli situaci povznést.

Nabízím vám jednoduchý a srozumitelný pohled na osobnost MPN rodičů a jejich dětí, na související psychologické procesy, na důsledky a dopady, na možná řešení, vyzkoušená a potvrzená. Nebudu se pouštět do žádných velkých psychoanalytických teorií, přednostně se budu věnovat faktům a pocitům. Ale také emocím, zraněním a způsobu, jak je vyléčit.

Není možné napsat knihu na toto téma, aniž bychom popsali MPN rodiče a aniž bychom o nich mluvili. Ale mým cílem, posláním, jež jsem si vytyčila nejen pro tuto knihu, je to, že se nechci špatnými lidmi příliš zaobírat. A to v každém slova smyslu. Raději chci soustředit svou i vaši pozornost na zraněné a týrané téměř dospělé děti než na MPN rodiče a jejich toxicitu. Raději chci psát o naději, o zotavování a osvobození „dospělých dětí“, než bych se věnovala ohavnostem toxických rodičů. Zároveň nechci snižovat jejich vliv, schopnost ubližovat a nebezpečí, jež představují. Ale nechci jim věnovat žádný větší prostor, takže se budu ze všech sil snažit najít tu správnou rovnováhu, abych je ani neopomíjela, ani to s nimi nepřeháněla. Vědomě chci poskytnout víc prostoru světlu než tmě. „Buď sám tou změnou, kterou chceš ve světě vidět,“ řekl Gándhí. A já chci být právě tou změnou a přeji si, aby světlo projasnilo tmu. Chci tento fenomén, o němž se mluví čím dál víc (a to je jen dobře), popsat a zvýšit o něm povědomí, ale ne chci, aby toxičtí rodiče hráli v této knize hlavní roli. Tyto stránky píšu pouze a jen pro dospělé, kteří hledají odpovědi na otázky, kteří hledají ozvěnu vlastního utrpení a způsob, jak si zahojit rány.

Benjamin Biolay ve své nádherné písničce Ton héritage (Tvé dědictví), vřele vám doporučuji si ji poslechnout, dokonale vystihuje mou myšlenku: „Není to tvá vina, je to tvé tělo, tvá krev. Smiř se s tím, nebo se vzepři, než ti dojde dech.“ Pokud máte MPN rodiče, musíte se s tím smířit, to je jisté. Musíte se smířit s tím, jaký rodič je, co dělá, smířit se s tím, že vás svým chováním poškozuje, že vás svými slovy smrtelně zraňuje a že vás svým počínáním ničí. A pak se musíte ještě smířit s tím, že nemáte milujícího, chápajícího rodiče, jenž své děti staví nade vše, je laskavý, přítomný a dokáže je povzbudit. [Když už je řeč o Benjaminu Biolayovi, pokud čtete tuto knihu a znáte ho, ať už dobře nebo jen letmo, řekněte mu, že by mě potěšilo, kdyby mě pozval na večeři, a ještě víc, kdybych mohla napsat jeho životopis.]

Prvním krokem k uzdravení a osvobození je podle mě okamžik, kdy přijmeme fakt, kým rodič je, A ZÁROVEŇ kým není. Paradoxem tohoto typu rodičů je to, že jsou zároveň nepřítomní a zároveň velmi přítomní. Jsou nepřítomní ve smyslu takzvaných „normálních“ rodičů, což nutně neznamená „dokonalých“ rodičů. Ale jsou naopak až příliš přítomní svou toxicitou a z ní vyplývajících důsledků a škod. K tomu se ještě dostaneme. Ale hlavně „to není tvá vina“! Není to vaše vina, že se na vás MPN rodič zaměřil, že se rozhodl vás pomalu nebo rychle zničit, že se vás pokusil izolovat, že vás fyzicky a/nebo psychicky týral. NENÍ to vaše vina, protože na věci by stejně nic nezměnilo cokoli, co byste řekli nebo udělali jinak. Neobviňujte se (nebo se už přestaňte obviňovat) z něčeho, za co nenesete žádnou odpovědnost.

Tato kniha je určena všem zničeným dětem, jež dospěly nebo skoro dospěly. Ale také všem, kteří jsou přímo nebo nepřímo v kontaktu s rodinou, v níž je jeden z rodičů perverzně narcistickým manipulátorem: právníkům, psychiatrům, soudcům, sociálním pracovníkům, mediátorům, učitelům, učitelkám ve školkách, ředitelům a ředitelkám škol, dětským sestrám, policistům, přátelům, bratrům, sestrám, kmotrům a kmotrám, strýcům, tetám, dědům, babičkám, kolegům, sousedům a všem, na něž jsem zapomněla. To proto, aby tyto děti manipulátorům znovu nenaletěly.

Kéž by se tato kniha dostala do rukou každému, kdo má někoho blízkého, jehož rodič je MPN jedinec. To vy jste hlasem uvědomění, obnovy vnitřní identity a osvobození.

Kéž by se tato kniha dostala do rukou všem teď už dospělým dětem, které MPN rodiče svým přístupem prakticky stahují z kůže. Nechť vám pomůže se uzdravit, obnovit vnitřní identitu, prolomit mlčení, mít se rád, odpustit si, být k sobě blahosklonnější, přijmout bolest a její následky. Kéž vám dá sílu se vzchopit a přesvědčit, že vy nejste tím bláznem, tou bláznivkou ani tou vadnou osobou. Kéž vám tato kniha poslouží jako berlička na cestě k uzdravení.

Kéž by vám pomohla odloučit se od jeduplného rodiče.

Kéž by vás přesvědčila, abyste bezvýhradnou lásku hledali u lidí, kteří vám ji jsou schopni dát, a abyste ji hledali hlavně sami v sobě.

Kéž by vám, alespoň zčásti, nahradila vnitřní prázdnotu nadějí a sebeúctou.

Kéž by vám, ať už jste ve své pouti jakkoli daleko, posvítila upřímným, vřelým a láskyplným světlem na cestu od uvědomění k uzdravení, abyste se stali šťastnými a vyrovnanými dospělými.

Kéž byste díky ní porozuměli svému utrpení, protože právě toto porozumění obětem dětí MPN rodičů tolik schází. Ano, tyto děti jsou oběťmi. Oběťmi především dysfunkčního rodiče, ale i společnosti, která má o tomto tématu malé nebo žádné povědomí a která se o něj teprve začíná zajímat.

A konečně, kéž by, i kdyby jen nepatrně, působila jako účinný lék na vaši zraněnou dětskou duši a dodala vám odvahu a chuť vydat se na cestu k obnovení vaší vnitřní identity.

První část

Charakteristika

MPN rodiče

Rodiče do nás zasévají mentální a emocionální semínka – semínka, která rostou stejně jako my. V některých rodinách to jsou semínka lásky, respektu a nezávislosti. Ale v jiných to jsou semínka strachu, podrobení nebo pocitu viny.

Susan Forwardová, Parents toxiques (Toxičtí rodiče)[3]

Kapitola 1

Toxický MPN rodič

Perverzní narcista používá svou oběť jako zrcadlo, z něhož si vytahuje to dobré a do něhož promítá své špatnosti[4].

MPN člověk (muž nebo žena) využívá rodinných, profesních nebo mileneckých pout k tomu, aby svou oběť utiskoval, tyranizoval, podrobil si ji, omezoval ji, zotročil, ovládl a uvěznil. Využívá vzájemné blízkosti k prosazení vlastního vlivu. Takovýto člověk nedovolí oběti se vzdálit, natož jedná-li se o jeho dítě. Hodnoty MPN jedince, jeho pocity i chování se mění v závislosti na lidech, se kterými se stýká. Může působit mile a empaticky a být velmi úslužný (zejména pokud se mu to hodí). Nebere ohled na potřeby a pocity druhých, s výjimkou toho, kdy mu mohou posloužit, kdy díky nim může oběť ovládat, izolovat a donutit udělat to, co chce. Má neuvěřitelnou schopnost logicky zdůvodnit své chování a jednání. Nesnese kritiku, př itom sám bez ustání kritizuje: „Dělejte, co říkám, ale ne, co dělám.“

Aby si zvýšil sebevědomí, vybíjí se na své oběti: čím víc jí sráží sebevědomí, tím silnější si připadá. Oběť zcela vysává a živí se její podstatou jako takovou. Oběť tak postupně přestane být sama sebou, nebude schopna sama uvažovat, sama přemýšlet ani sama něco pociťovat. Jednou mi kdosi, komu se podařilo z takovéhoto područí uniknout, řekl: „Znala jsem jeho oblíbené jídlo, ale svoje jsem neznala. Znala jsem jeho oblíbený film, ale ne ten svůj. Věděla jsem přesně, co pociťuje, ale sama jsem nebyla schopná pociťovat nic. Byla jsem prázdná, zbavená své podstaty, zbavená svého já.“ Stejné mechanismy fungují i u dětí MPN rodičů: ale jsou v nich ještě hlouběji zakořeněné, protože jsou do nich zasévány už od kolébky.

MPN člověk přenáší na ostatní své niterné rány, přenáší na svou oběť vše, co u sebe nesnáší, ale co si nedokáže sám vyřešit, protože jeho narcistická porucha je příliš velká. Narcistická perverze může u MPN člověka fungovat jako prostředek, aby nezešílel, aby svůj vnitřní chaos mohl přenést na někoho jiného a nesklouzl k psychózám. MPN člověk má závažnou narcistickou poruchu: nedostatek sebedůvěry a sebeúcty k sobě samému a ke své představě o sobě samém. Necítí se být milován. V dětství se mu nepodařilo najít dostatečně vyrovnané a láskyplné prostředí, jež by mu dodávalo důvěru a utvářelo ho. Aby si to vynahradil, vytváří si přehnanou představu o sobě samém. Paradoxně tak má velmi nízké sebevědomí a zároveň velmi vysoké mínění o sobě samém a o představě o sobě samém, které si musí za každou cenu udržet tím, že se bude chovat nepřiměřeně a ostatní bude znevažovat.

Stává se, že MPN lidé bývají mocnými muži nebo ženami. Jsou to významní lékaři, uznávaní právníci nebo terapeuti. Lidé, kteří mají velký vliv ve společnosti, ve firmách, v rodinách. A pak existují i ti, kteří nejsou tak „společensky významní“ a kteří střídají jednu práci za druhou, protože už je nikdo nechce. Tím však sbírají zkušenosti, díky nimž se orientují v nejrůznějších oblastech a které následně mohou uplatnit při manipulaci. MPN lidé využívají obviňování, citové vydírání a ublíženost. Zjišťují smýšlení oběti obhajováním nepravd, diskreditují ji, urážejí, šikanují, ničí. Chovají se jako žízniví upíři, kteří nemají nikdy dost a které v podstatě nedokáže nic zastavit.

Tento typ osob dokáže napáchat hodně škod, ale ve většině případů lze tyto škody „napravit“.

Podívejme se blíže na tuto definici, jež je zatím příliš obecná, a vysvětleme si jednotlivé pojmy.

Co je to toxin?

Podle slovníku Larousse je toxin „toxická látka produkovaná mikroorganismem, která vyvolává onemocnění“ nebo „rozpustná toxická látka produkovaná bakteriemi“. (Přijde mi poměrně trefné považovat MPN rodiče za bakterie. Znamená to totiž, že mohou být „zničeny“.)

Toxin je tedy něco, co se tak trochu jako jed šíří tělem (vida, vida!) a je vytvářeno živým organismem (tak vida ještě jednou!). Už je to jasnější, ne?

Chcete-li definovat toxického rodiče, nahraďte slova „mikroorganismus“ a „bakterie“ slovem „rodič“ a slovo „nemoc“ nahraďte pojmy „zraněná duše, nedostatek sebedůvěry, pocit viny, odevzdanost, utrpení, následky…“.

Co je tedy toxický rodič?

Takže ještě jednou a srozumitelně: „toxický“ rodič je rodič, který není schopen uspokojit emocionální potřeby svého dítěte. Neplní svou roli, je dysfunkční, surový, psychicky a/nebo fyzicky násilnický, chová se nepřiměřeně. Svou oběť znevažuje, očerňuje a souží. Může být dominantní, manipulativní, lhostejný, kritický… Nestará se o rozvoj svého dítěte, staví se vůči němu do role všemocného člověka a ničí u něj veškerou sebeúctu. Toxický rodič činí své dítě zodpovědným za vlastní neštěstí a neposkytuje mu stabilní a bezpečné zázemí.

Tato definice ale nevystihuje pouze MPN rodiče. Rodič, který je alkoholik, je duševně nemocný, panovačný, násilnický (ať už sexuálně nebo ne) nebo je „jen“ lhostejný, může být také považován za toxického rodiče. Řekněme, že tedy existují různé stupně toxicity a že někteří rodiče jsou „toxičtější“ než jiní. Nerada to říkám, protože to naznačuje, že v utrpení a bolesti existuje jistá hierarchie. Jenže možná opravdu existuje… A závisí na naší odolnosti… Nevím. Jedna věc je nicméně jistá, potkala jsem spoustu lidí, kteří za sebou měli bolestné zkušenosti. Někteří se s nimi vyrovnali lépe, jiní hůře. Je snad i tohle známka odolnosti? Říkat si, že to může být vždycky ještě horší? To je otázka. Ale, jak jste jistě pochopili, nechci podceňovat ničí utrpení. Naopak. Žádné zranění se nesmí opomíjet, každé se naopak musí léčit. Ve všech případech byly napáchány škody, které je třeba napravit. Společným znakem všech typů toxických rodičů je to, že nefungují jako „normální“ a zdraví rodiče, ale jako velmi přítomní toxičtí rodiče.

Ráda bych využila příležitosti a udělala malou odbočku: VŠICHNI máme nějaký nevyřízený problém s rodiči, všichni máme máslo na hlavě. Rodiče se snaží dělat, co mohou. Dokonalý rodič neexistuje, jednoduše proto, že i on má své slabiny, své rány a problémy, jež musí řešit. To, že máme s rodičem nevyřešený problém, z něj ale nedělá rodiče toxického. Toxického rodiče charakterizuje spíše to, že se jeho selhávající chování neustále opakuje, že používá nešťastná slova, jedná násilnicky nebo bez ustání kritizuje.

Takže jsme se shodli na definici toxického rodiče. Ale co jsou manipulátoři, perverzní lidé a narcisté?

Kdo je to manipulátor?

Nejprve, co znamená slovo „manipulovat“? Pokud se budeme nadále držet slovníku Larousse, „manipulovat“ znamená „ovlivňovat chování jedince nebo skupiny osob tak, jak se vám to hodí, aniž by si to daná osoba nebo skupina uvědomovala“. Toto sloveso může také znamenat „ovládat lidi s úmyslem je oklamat“.

V určitých okamžicích a za určitých okolností jsme všichni manipulátoři. Ale ano! Když si myslíme, že bychom mohli něco získat, také v tom někdy umíme, byť mile, chodit. Kdo z nás nikdy neřekl: „Když vyneseš smetí, umyju nádobí“? Je to trochu banální příklad, ale víte, kam tím mířím. Dokonce i děti umí být někdy velkými manipulátory. Kdo z vás nepodlehl synovi, dceři nebo synovci, který chtěl spát s hasičským autíčkem? A když se dítěte zeptáte, zda ho maminka (nebo tatínek) nechává takto spát, odpoví vám trochu rozpačitě, že ano. Dítě je rozpačité, protože si chce u sebe ponechat autíčko, a zároveň je soudné (ví, že lhát se „nemá“). A tohle je právě ten rozdíl mezi „patologickým“ manipulátorem a zdravým člověkem. Jinými slovy, záleží na úmyslu!

Chorobný, nezdravý manipulátor vás bude tahat za nos, aniž by si říkal, že dělá něco špatného. Není vlastně zcela jisté, jestli vůbec dokáže rozlišit mezi dobrým a špatným. Ještě se k tomu dostaneme. Názory odborníků se na toto téma rozcházejí. Podle některých jednají manipulátoři vědomě, jiní tvrdí, že je pohání podvědomá síla, již si vytvořili coby strategii přežití[5]. Ale je v tom koneckonců nějaký rozdíl? Výsledek je stejný. Manipulátor si vás dobírá, snaží se vás ovládnout, lže, vymýšlí si, slibuje vám hory doly, aby od vás získal, co chce. Ve všech případech ale svůj úmysl skrývá. A tady je také třeba zdůraznit ten rozdíl: zatajování motivace a úmyslu. Všichni jsme kupříkladu někdy zažili manipulaci ze strany prodavače. Ale jeho záměr je zřejmý: chce nám něco prodat. Někdy dokonce za každou cenu (ať už tuto větu vnímáme doslovně nebo jako hru se slovíčky). V tomto případě je úmysl jasný. V případě manipulátorského rodiče tomu tak není.

Frédérique, dívka, která jakžtakž dospěla, byla celé dětství svědkem extrémně násilných scén. Ještě se k tomu, co prožila, několikrát v knize vrátíme. Její otec bil své partnerky pěstmi, opaskem nebo je sprchoval studenou vodou. Frédérique mnohokrát viděla, jak je ponižoval a zostuzoval. Aby své chování obhájil, brával (MPN rodič) dceru do lékárny, kde kupoval uklidňující léky. Vysvětloval jí, že v léčebnách a v nemocnicích na psychiatrických odděleních tímto způsobem nemocné léčí. Pomocí léků a bití. Manipulace! Tímto způsobem před Frédérique ospravedlňoval své chování. Dcera se tak v šesti letech utvrzovala v tom, že její otec vlastně svým partnerkám „pomáhá“. Skrytým záměrem tohoto člověka přitom bylo partnerky naprosto zlomit, aby je pak mohl lépe ovládat a aby mu byly vydány zcela na pospas. A MPN rodič z toho těžil dokonce hned dvakrát, protože v dceřiných očích navíc vypadal jako zkušený zachránce. Které šestileté dítě by dokázalo zpochybnit slova milovaného otce? Které šestileté dítě, jež od narození (a možná ještě dříve) vyrůstalo obklopeno násilím, by dokázalo zpochybnit otcovy postupy?

Toto je typický příklad manipulace. Vydávat hanebné chování za záchrannou misi. Předkládat zdánlivě logické důvody pro ospravedlnění vlastních činů. Zkrátka kalit vodu.

Manipulativní rodič zkrátka lže a vymýšlí si skutečnosti, jak se mu hodí. Klade otázky a mluví zdánlivě učeně. Ale dělá to jen proto, aby dosáhl cíle, jejž zná jen on sám. Jeho jednání bývá mnohdy velmi zákeřné: často jej dokáže rozpoznat až nezúčastněný člověk, který k tomu ještě potřebuje dostatek času. Když vás něco zcela pohltí, příliš se kolem sebe nerozhlížíte. Které dítě by podezíralo rodiče z takového chování? Právě v tu chvíli dostává prostor okolí, jež sehrává skutečně významnou roli.

Kdo je to perverzní člověk?

Co říká slovník Larousse (ano, opět ten)? „Perverzní člověk má sklony k páchání zla, kterého se snaží dosáhnout úskočnými způsoby.“ Perverzní člověk je tedy „někdo, jehož (sexuální) pudy se projevují abnormálním chováním“. Wikipedie k tomu dodává, že „perverze obecně značí sklon k jednání, jež je považováno za zvrácené ve srovnání s pravidly a morálním přesvědčením společnosti“.

Zopakujme si to: perverzní člověk je osoba, která inklinuje ke konání zla a která svádí své oběti na scestí. Její (sexuální) pudy jsou zvrácené a jedná se vždy o osobu, jež se pohybuje na okraji morálních a normativních hodnot společnosti, v níž žije.

Kdo je to narcista?

Narcistická osoba bývá zahleděná sama do sebe. Stejně jako Narcis, který sleduje svůj odraz ve vodě a nedokáže se od něj odtrhnout. Narcisté jsou sebestředné osoby, jež se považují za pupek světa. Domnívám se, že narcistická povaha ve skutečnosti jen odráží fakt, že v jejím vnímání sebe sama a v její sebelásce jsou trhliny a defekty. Narcista bezpochyby nebyl v dětství dostatečně milován, oceňován a nevypěstoval si uspokojivou sebeúctu. Tento nedostatek kompenzuje nadměrnou láskou k sobě samému, samozřejmě jen zdánlivou.

Ilios Kotsou[6] definuje narcistu následovně: „Za narcistickou osobnost považujeme egocentrického jedince, jenž je uchvácen vlastní důležitostí, jenž přeceňuje své schopnosti a očekává, že bude ostatními uznáván, aniž by vykonal cokoli zajímavého, cítí se nadřazeně a je málo empatický.“

A kdo je vlastně normální a zdravý rodič?

Dobrá otázka! Řekla bych, že v protikladu k toxickému rodiči je „zdravý“ rodič rodičem, pro něhož jsou potřeby dítěte prioritou, dokáže sám sebe zpochybnit, dokáže dítě bezpodmínečně milovat, být pro něj přítomný, aniž by za to cokoli očekával, dokáže dítě podpořit, chránit, ocenit, přizpůsobit se mu, vypěstovat v něm důvěru a vštípit mu hodnoty a sílu potřebné k tomu, aby mohlo čelit životním nástrahám. „Zdravý“ rodič dokáže dítěti poskytnout stabilní zázemí, dokáže mu umožnit svobodně vyrůst, být šťastné a uspět. Ale zároveň mu umí nastavit hranice a pravidla, která dítě potřebuje k pocitu jistoty. „Dobrý“ rodič miluje své dítě takové, jaké je, nic od něj neočekává, nepřenáší na něj zodpovědnosti, jež se dítěte netýkají, ponechává ho v roli dítěte; ubezpečuje ho, že dokud tu bude, bude na něj dávat pozor. „Dobrý“ rodič má o dítě starost a musí najít tu správnou rovnováhu mezi důvěrou a starostí, aby se dítě cítilo zároveň chráněné a zároveň podporované.

Ani „dobrý“ rodič samozřejmě není bez vad. Nejrůznější peripetie nám jasně ukazují, že se život neodvíjí podle předem narýsované šablonky. Důležité ale je, aby rodič v životních krizích, kdy se mohou projevit jisté slabiny, dítěti vysvětlil, že se jedná jen o dočasnou záležitost, že vše pomine, a že i když je někdy zrovna obloha zatažená, slunce za mraky pořád svítí. Slunce totiž vychází každé ráno, ať už meteorologové předvídají pěkné, nebo škaredé počasí.

Myslím, že je důležité zmínit, že všichni „dobří“ rodiče na této planetě se snaží ze všech sil, snaží se poradit si s tím, co se sami naučili, co jim byla vštípeno. Musí se potýkat s démony, jež na cestě potkávají. Nedokonalý rodič tedy nutně neznamená rodič toxický. „Nedokonalý“ neznamená „nebezpečný a zhoubný“.

Kapitola 2

Manipulativní

perverzně narcistický rodič: výbušný koktejl!

Pojďme si poskládat vše dohromady a vytvořit si obrázek typického MPN rodiče. V následujících odstavcích si přiblížíme charakteristické rysy a znaky MPN jedinců a pokusíme se vysvětlit či odhalit, co mohlo zapříčinit, že se jimi stali.

MPN jedinec coby rodič: jak ho poznat

Nejprve si řekněme, jaké rysy charakterizují MPN rodiče. Na základě četby, vyprávění, svědectví a příběhů, jež mi svěřili lidé, kteří se mnou sdílejí své zkušenosti, jsem sestavila následující seznam. Samozřejmě se nejedná o vyčerpávající výčet, protože je velmi obtížné (a zabralo by to kilometry stránek) sestavit seznam kompletní. Existuje tolik různých manipulativních, perverzních narcistů… Tolik různých obětí… Ze všeho, co jsem kdy s lyšela, se mi podařilo sestavit seznam 35 základních rysů, které se ve výpovědích objevovaly nejčastěji.

Isabelle Nazare-Agaová[7], známá a uznávaná odbornice zaměřující se na manipulátory, rovněž sestavila seznam jejich charakteristických rysů. Samozřejmě se v našich výčtech objevují shodné prvky, já jsem si ovšem vytvořila vlastní soupis týkající se přímo MPN rodičů.

Ráda bych vás upozornila, že i naše jednání tu a tam vykazuje podobné rysy. Samozřejmě se objevují nepravidelně a v různé míře. Ale v okamžiku, kdy se nakupí – to znamená, když si zaškrtnete několik následujících rysů –, poznáte, že proti sobě máte MPN rodiče.

1. Neustále zpochybňuje vaše schopnosti, ať už nenápadně, nebo naopak okatě.

2. Napadá, kritizuje, někdy zákeřně, úplně všechno, co děláte (váš vzhled, způsob výchovy vašich dětí nebo psa, výběr zaměstnání, vaše přátele, způsob vašeho chování, vaření a samozřejmě vašeho druhého rodiče).

3. Rozděluje a panuje.

4. Snaží se vás izolovat, odříznout od všech ostatních tím, že kritizuje vaše okolí a před vaším okolím kritizuje vás. Nikdo mu není dost dobrý, zejména cítí-li, že by jeho absolutní moc mohla být ohrožena.

5. Utíká před zodpovědností a vyhýbá se jí, ale tváří se přitom, jako by toho měl až nad hlavu a byl přetížený.

6. Tváří se, že je nejlepší na světě, že všechno zná a má na všechno patent.

7. Promítá do vás své vlastní chování. Pokud vám něco vytýká nebo vás nespravedlivě obviňuje, je velice pravděpodobné, že se jedná o něco, co sám udělal, a pouze to přenesl na vás.

8. Snaží se vás získat dárky nebo sliby, které ale samozřejmě nikdy nedodrží.

9. Předstírá, že má mnoho kamarádů, ve skutečnosti je ale sám.

10. Když potká někoho nového, snaží se vše uspíšit. Všude a pořád se vnucuje, rozdává dárky, setkává se s dětmi svého partnera/partnerky…

11. Má dvojí tvář. Mezi lidmi působí společensky a zábavně, v soukromí je nemluvný a jízlivý.

12. Stále se o něm mluví. I když u toho není, hovoří se o něm.

13. Jste zřítelnicí jeho oka. A dokud děláte, co chce, a sloužíte jeho zájmům, budete se těšit jeho přízni. Ale jakmile projevíte vlastní vůli, dejte si pozor.

15. Snaží se mít na vás vliv, snaží se zavázat si vás nejrůznějšími službami, které pro vás vykonává, nebo svou všudypřítomností, zejména ve slabších chvílích.

Table of Contents

První část

Kapitola 1

Kapitola 2