Josefína a zlaté prasátko

Jana Duchková

Ilustrovala: Barb Rýdl

JOSEFÍNA A ZLATÉ PRASÁTKO

V bytě městského domu žila Josefína. Letos oslavila šesté narozeniny a v září šla poprvé do školy.

Měla hnědé vlasy, které jí splétali do copu a gumičkou svazovali do ohonu. Rodiče a kamarádi jí podle nálady říkali Pepi, Pepina, Jozinka či Józi.

Příjmením se jmenovala Králová.

Královi byli taková pohádková rodina.

Pepin táta se jmenoval Miroslav Král. Když to obrátíte, vznikne z toho král Miroslav, jako ten z Pyšné princezny. Maminku oslovovali paní Králová.

Ani Josefína nebylo běžné jméno.

Znělo jako z dávných dob, kdy dámy v širokých sukních vyšívaly u krbu a říkaly: „Ó, jak roztomilé! Jak jste se ráčila vyspat, milostivá paní?“

Nastalo čtyřiadvacátého prosince. Vánoce.

Konečně!

Pepina se Štědrého dne nemohla dočkat.

Letos počasí přálo a od včerejška sněžilo. Ulice starého města pokryla bílá peřina.

Právě v centru města Josefína bydlela. Před obědem vyběhla před dům a vyskákala do sněhu na chodníku panáka.

Máma s tátou od rána připravovali vánoční výzdobu.

Pepina se na svátky dlouho těšila.

Během prosince se s holkami ve škole bavila o zvyku, který žádná z nich moc nechápala.

Minulé Vánoce všichni rodiče dětem slibovali, že když se o Štědrém dnu postí, uvidí večer zlaté prasátko. A pak se nic nestalo.

„Prdlačky,“ ozvala se Ema Svítková.

„Ani u nás nic,“ přisvědčila Bára Drobná.

Další holky přikyvovaly.

I Josefína musela přiznat, že se sice postila – za celý den si dala jen pět soust suchých špaget – ale prasátko se neukázalo.

Rodiče u stromečku v jednu chvíli máchli rukou a ona zahlédla zlatý flek na stropě, který po sekundě zmizel. Nic víc.

„Žádný prase,“ uzavřela Bára. „Letos se nachytat nenechám.“

Josefína smutně koukala do desky stolu.

Vloni prasátku přichystala pelíšek v kočárku pro panenky a těšila se, jak ho povozí. (Ale to byla ještě malá a neměla rozum!)

Letos se nechtěla znovu nechat utáhnout na vařené nudli.

Ale přece jen, co kdyby…

Rodiče jí vysvětlili, že zlaté prasátko je vánoční tradice a na tradicích musí být něco pravdy!

Dnes na Štědrý den se proto Pepi rozhodla, že to naposledy zkusí.

Odmítla snídani a čekala.

„Když vydržíš celý den nepapat, uvidíš zlaté prasátko,“ ozval se táta.

V pokoji sebou praštila na postel.

Copyright