ZRCADLENÍ

Karolína Kotová

Básník

Než se má mysl osmělí,
ve slova skládám litery.
A verše, jež mi v mysli plovou,
vytesám ve tmu sametovou.

Tak jako koráb pod plachtami,
jak ptáci s peřím bělavým,
tak letí slůvka myšlenkami
a kdo ví kde se zastaví?

Tak jako řezbář v kusu dřeva
zří odraz krásy budoucí
tak vidím jasně planoucí
verš s veršem jak se v báseň slévá.

Je báseň v tichu po setmění,
je v dlani k prosbě napřažené,
je skryta v prachu městských ulic...
Stačí mít oči otevřené!

Obraz světa

První slůvka táta, máma,
první cesty do neznáma
po čtyřech pod nízkou seslí.
První dílo umělecké,
které prsty do talíře
rozmáchlými gesty kreslíš.

Svět je plátno sotva naplé,
barvy pro něj teprv mícháš,
jeho taje zatím prvně
vidíš, slyšíš, chutnáš, dýcháš.

Tvrdost skály, měkkost mechu,
rachot bouře, tichost dechu,
světlo dne a temno noci,
bolest touhy, sladkost moci,
konejšivou náruč snění
než tě vzbudí rozednění.

Do obrazu barvy skládáš,
někdy víš a jindy hádáš,
někdy ke tvé malbě jiný
přidá barvy nebo stíny.

Každý má svůj obraz světa,
měníme ho, jak jdou léta.
Neskončíme s tímhle dílem,
dokud nedojdeme cíle.

Houpačka života

Život je houpačka, dolů a nahoru,
do temné hlubiny, do zářných výšin.
Život je vítr v korunách kaštanů,
nežli se s večerem znaveně ztiší.

Srdce mi objaly ledové obruče,
z pod víček sevřených vytryskly slzy.
V rozkvetlé aleji zas jsme se minuli
a já ani nevím, zda mě to mrzí.

Hlasitý ticha křik v rozbité vteřině,
bezhlasný nářek co drásá mi uši,
rozbíjí mosty, už není cesty zpět,
ze střepů musím teď poskládat duši.

Překročím kaluž, co po dešti zůstala
jak brána do světa, jenž ze slz se zrodil
Za sebou nechávám ztracené nebylo,
na novém bude teď svůj chci mít podíl.

Po noci přijde ráno

Umírám každý večer
se slunce západem
a s posledním mým dechem
umírá starý den.

Jsou chvíle, kdy nic není,
a květy spálil mráz.
Jsou chvíle sladkých snění,
kdy růže kvetou zas.

Po noci přijde ráno
nového zrození.
Kdo řek', že co je psáno,
se nikdy nezmění?

Kde ráno květy svěží
v lukách i na horách,
tam večer tiše leží
ticho a mrtvý prach

Jsou slova, která dávno
už ztratila svůj zvuk.
Jsou gesta, která snadno
tě zbaví vleklých muk.

Po noci přijde ráno
nového zrození.
Kdo řek', že co je psáno,
se nikdy nezmění?

Znamení

Modla

Vítr

Beze smyslu

Brýle v dešti

Začlo pršet a na sklech brýlí

kapky svět mi tříští,

čímž vnáší prvek nejistoty

Láska je

Kdo miluje

Tóny války

Bouře

Tichá voda

Luna

Zrazená

Věštecká

Vějička

Dlouhá noc

Chtěla bych

Nad knihou

K zítřkům

Fénix

Óda na jaro

Povzdech

Momentální zmatení

Zrcadlení

Slzy

Den poté

Tři přadleny

Návrat

Abeceda roku

Vteřina vykoupení

Pátý jezdec

Sama

Rozloučení

Opuštěný anděl

Všechno je jinak

Večerní splín

Requiem

Poslední

Memento mori

Tanec se smrtí

Cesty

Sladkobolné rozloučení

Copyright