Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Libby DeLana

CHŮZE
Spojte se se Zemí, svou myslí a tělem
Krok za krokem

Přeloženo z anglického originálu Do Walk: Navigate earth, mind and body. Step by step. vydaného nakladatelstvím The Do Book Company

Překlad Anna Štorkánová
Obálka a sazba podle originálu Eva Hradiláková
Jazyková redakce a korektura Kateřina Romanová
Odpovědná redaktorka Petra Dombrovská
Počet stran 128
První vydání, Praha 2024
Vydal Nakladatelský dům Grada
pod značkou ALFERIA
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 9796. publikaci
Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s.r.o., Náchod

Do Walk: Navigate earth, mind and body. Step by step.
Text and photography © Libby DeLana 2021
p4 © Michael Piazza
p28 © Dom Francis Pellegrino
p111 © Chris Dempsey
First published by The Do Book Company in London, 2021

Translation © Anna Štorkánová, 2024
Cover photo of the Czech edition © Libby DeLana
Czech edition © GRADA Publishing, a.s., 2024

ISBN 978-80-271-7629-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-7628-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-5408-1 (print)

Věnováno Williamovi a Orrenovi.
Jste úžasní.

Pozoruhodná kniha, která velmi silně sděluje prostou pravdu: že klást jednu nohu před druhou může být aktem transformace. DeLana píše s pochopením, srdečností a vtipem o lásce, ztrátě, práci, kreativitě a záhadách lidského bytí. Chůze je dojemná a moudrá kniha o dlouhé cestě jedné ženy za osvícením, která současně vypráví i příběh nás všech.

—

Cheryl Strayed

Chůze znamená objevování. Jdeme-li pěšky, máme čas vidět věci v jejich celistvosti.

—

Hal Borland

Chodíme ze všech možných důvodů: na nákup, do města, na návštěvu ke známým, vyvenčit psa, vyčistit si hlavu nebo najít inspiraci. To vše má svou váhu.

„Moje ranní procházky“ (v originále My MorningWalks, pozn. překl.) ale mohou znamenat i něco víc. V této knize označuji jako „své ranní procházky“ každodenní ranní chození, které se mi stalo meditační praxí, a tudíž něčím trochu jiným než jen obyčejnou procházkou. Podobně jako meditace vsedě tato praktika odráží realitu života a detaily každého dne, neustále se měnící a pohybující. Ranní procházka ztělesňuje spojení, pozorování, pohyb a neustálou změnu. Stala se mým paradigmatem způsobu bytí v tomto světě, v harmonii s tím, jak funguje přírodní svět.

Chápání chůze bývá dost zúžené, přestože může změnit život. Chcete-li tento její změnový potenciál pochopit, potřebujete k tomu čistotu záměru, odevzdání cíle, oddanost danému okamžiku a odhodlanost vytrvat. Vaše ranní procházka nemusí vypadat stejně jako ta moje a to je na tom úžasné. Můžete se procházet v městském prostředí nebo na venkově; můžete zapojit kolečka nebo chlupatého společníka, anebo nic z toho. Ať chodíte kdekoli a jakkoli, jste oddaní své praxi, otevření vůči dané chvíli a přijímající neustále se měnící okolnosti.

Pojďte se přidat k mým ranním procházkám.

Prolog

Je úterý, 5:02 ráno, září 2020; chladný podzimní vzduch začíná zaujímat místo nehybného, vlhkého atěžkého vzduchu léta. Vtuto ranní hodinu už také začíná být výraznější tma, než tomu bylo ještě před týdnem. Musím přiznat, že cítím příjemné očekávání blížícího se podzimu, ale také náznak obav znovoanglické tuhé zimy, která přijde už za pár týdnů. Díky střídání ročních dob působí svět nadějně, přívětivě aslibně. Je to silná připomínka toho, že změna je přirozeným během věcí. Tato nevyhnutelná proměna ssebou může přinášet krásný pocit novosti, ale také dojem, že je vše nestálé. Chůze během jednotlivých odlišných aunikátních ročních dob byla pro mě sérií velkolepých aneochvějných lekcí. Je to nikdy nekončící lekce oproměně apřijímání všeho, co se děje vdaný jedinečný okamžik.

Když si ráno obouvám boty avyrážím ze dveří, vždycky mě inspiruje, jak mi chození „každý blbý den“ od základů změnilo život. Dochází kočividnému zlepšení fyzičky, máte větší chuť kjídlu, lépe spíte azískáte širší perspektivu, ale to největší kouzlo tkví vméně nápadných změnách. Například se změnilo moje vnímání času. Amoje chápání vzdáleností také prošlo trvalou proměnou. Krok za krokem jsem postupně ušla přes 40000 kilometrů, což je vpodstatě obvod naší zeměkoule. Atrvalo mi to devět let. Už tuto praktiku nepovažuji za obyčejnou ranní procházku, ale říkám tomu moje ranní procházka. Je to posvátný akt, kterým začínám svůj den. Ikdyž to tak nebylo vždycky.

Jen co jsem se poprvé odhodlala, že budu chodit každý den, musela jsem překonat své sportovní ego. Většinu života jsem se považovala za sportovce. Na střední škole jsem hrála pozemní hokej, basketbal alakros. Vposledním ročníku jsem byla kapitánkou všech tří týmů. Na vysoké jsem začala veslovat atomuto sportu jsem se věnovala čtyři roky. Dokonce jsem závodila na Národním šampionátu. Desítky let jsem své sebevědomí stavěla na tom, jak dobrá jsem ve sportech. Takže když jsem začala… chodit… trvalo mi popravdě rok nebo dva, než jsem se smířila sněčím tak obyčejným. Ale nakonec jsem pochopila, že ranní procházka není žádná sportovní aktivita. Je to něco docela jiného.

Když se nad tím zpětně zamyslím, vidím, že moje ranní procházky byly určitou poutí plnou šťastných náhod. Překvapivou cestou akaždodenním dobrodružstvím: studeným, horkým, slunným, deštivým, nudným, vzrušujícím, radostným, těžkým, kreativním, inovativním iláskyplným. Když jsem začínala, netušila jsem, jak mocný dopad to bude mít na můj život. Tehdy mi to připadalo jen jako malé gesto, prosté odhodlání vyhradit si čas ajít ven, jít se projít. Ale po devíti letech každodenního chození se ztoho stala zásadní praktika, která se blíží zbožnosti – možná imodlitbě.

Nebylo důležité, kolik kilometrů ujdu ajak rychle; vlastně si velmi dobře uvědomuji, že jiní uběhli/ušli/nachodili/ujeli na kole či na jiném přibližovadle těch 40000 kilometrů za mnohem kratší dobu, nebo podobnou činnost praktikovali mnohem déle než já. Pokud jste nadšení běžci, tak jste nepochybně takovou vzdálenost už za svůj život uběhli. Někteří mí přátelé akolegové, kterým říkám prapůvodní chodci, praktikují ranní procházky několik desetiletí anejspíš už urazili vzdálenost odpovídající cestě na Měsíc azpátky. Ne, moje ranní procházky nejsou okilometrech ani rocích praxe – ikdyž to je taky určitý ukazatel – jsou spíš ověrnosti anadšení pro každou procházku. Stala se ztoho nenápadná praktika, která mě zachránila. Zachránila mou duši. Zachránila můj způsob bytí. Apředevším mi připomněla, kdo jsem.

Ranní procházky se pro mě staly stylem života. Je to nenápadná, kumulativní, duchovní, fyzická, kreativní, léčivá, neuspěchaná aesenciální praktika, která vyžadovala disciplínu, odhodlání ašpetku neutuchajícího optimismu, aby měla skutečně silný dopad. Chůze nás činí lidmi.

Chodit je jako líbat zem svýma nohama.

—

Thich Nhat Hanh