Jason Fried a David Heinemeier Hansson

V PRÁCI NEMUSÍ BÝT BLÁZINEC

Jak mít klidnou firmu

Copyright © by Jason Fried and David Heinemeier Hansson

Published by arrangement with HarperBusiness, an imprint of HarperCollins Publishers.

Podle anglického originálu It Doesn’t Have to Be Crazy at Work vydalo v edici Žádná velká věda nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2019. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Růžena Svobodová

Odpovědná redaktorka Vendula Kůrková

Šéfredaktor Marek Vlha

Grafická úprava David Dvořák

Sazba Stará škola (staraskola.net)

Ilustrace Jason Zimdars

Fotografie autorů Justin Stephens, Peter Adams

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: melvil.cz/blazinec]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

Sdílejte s hashtagem #blazinecvpraci

© Jan Melvil Publishing, 2019

ISBN 978-80-7555-087-3

Věnování

Od Jasona Frieda:

Věnováno mé rodině, příležitostem a štěstí – mám kliku, že vás mám. S láskou, díky, Jason.

Od Davida Heinemeiera Hanssona:

Věnováno Jamie, Coltovi a Dashovi za lásku, která poskytuje trpělivost a perspektivu potřebnou pro klidnou práci.

V práci je to blázinec

Kolikrát jste někoho slyšeli říct „V práci je to blázinec“? Možná jste to dokonce řekli vy sami. Pro spoustu lidí se stav „V práci je to blázinec“ stal běžným. Ale proč je to takový blázinec?

Jsou pro to dva hlavní důvody: 1. Pracovní den je rozkrájený na malinkaté, prchavé pracovní okamžiky záplavou fyzických a virtuálních rozptýlení. A 2. nezdravá posedlost růstem za každou cenu vede k hromadění nerealistických očekávání, která lidi stresují.

Není divu, že lidé pracují déle, začínají dřív, končí později, pracují o víkendech a kdykoli mají volnou chvilku. Lidé už nedokážou práci dokončit v práci. To ze života dělá frontu pracovních nedodělků. Takový sáček zbytků pro psa.

A co je horší, trávení hodin a hodin v práci, přezaměstnanost a nedostatek spánku jsou v dnešní době pro spoustu lidí znamením cti. Udržovat se ve stavu vyčerpání není znamením cti, je to známka hlouposti.

A neděje se to jen v organizacích. Jednotlivci, smluvní dodavatelé a podnikatelé sami sebe posílají na cestu k vyhoření úplně stejně.

Jeden by řekl, že všechny ty hodiny, které lidé odpracují, a všechny ty sliby nových technologií povedou k tomu, že se naše břímě bude zlehčovat. Neděje se tak. Je čím dál těžší.

Věc se ale má tak, že tu není najednou víc práce, kterou je třeba udělat. Problém je v tom, že se jí málokdy věnujeme naplno a bez přerušování. Lidé pracují déle, ale stihnou míň práce. To nějak nesedí – dokud do rovnice nezapočítáte i fakt, že většinu času ztrácí prací na nepodstatných věcech.

Kolik z 60, 70 či 80 hodin týdně, které mají lidé trávit prací, je skutečně prací stráveno? A kolik hodin promarníme schůzemi, kolik jich ztratíme vinou rozptylování a neefektivních obchodních praktik? Většinu.

Jádrem úspěchu není víc hodin, ale míň kravin. Míň plýtvání, ne víc produkce. A mnohem míň rozptylování, míň neustálé úzkosti a stresu.

Stres putuje od organizace k zaměstnanci, od zaměstnance k dalšímu zaměstnanci a od zaměstnance k zákazníkovi. Stres se navíc nikdy nezastaví na hranici pracovního života. Krevním řečištěm proudí do vašich životů. Infikuje vaše vztahy s přáteli, s rodinou, s dětmi.

Pořád přibývají sliby. Nové tipy, jak organizovat čas. Nové způsoby komunikace. A nové požadavky se hromadí. Musíte věnovat pozornost více konverzacím na více místech, odpovídat do několika minut. Rychleji a rychleji. K čemu?

Jestli je to v práci neustále blázinec, máme pro vás tři slova: Kašlat na to. A dvě další: Už dost.

Nastal čas, kdy firmy musí přestat po svých zaměstnancích požadovat, aby se s jazykem na vestě hnali ještě výš a plnili ještě umělejší cíle stanovené egem. Nastal čas nechat lidem nerušený čas, který skvělá práce vyžaduje. Nastal čas přestat oslavovat blázinec v práci.

Téměř dvacet let pracujeme na tom, aby byl Basecamp klidnou firmou. Firmou, jejíž moto není „čím dřív, tím líp“, která není poháněná stresem, spěchem, prací do noci či po celou noc, nemožnými sliby, vysokým obratem, opakovaně prošvihnutými termíny či projekty, co snad nikdy nekončí.

Žádný růst za každou cenu. Žádná falešná zaneprázdněnost. Žádné egem stanovené cíle. Žádné závodění s Joneses Corporation. Žádná hořící koudel. A přesto jsme byli v zisku každý rok od založení.

Působíme v jednom z nejsoutěživějších odvětví na světě. Kromě technologických gigantů dominují v softwarovém průmyslu startupy podporované stovkami milionů dolarů rizikového kapitálu. My jsme nevzali ani dolar. Odkud pocházejí naše peníze? Od zákazníků. Myslete si klidně, že jsme staromódní.

Jelikož jsme softwarová společnost, čeká se, že se účastníme strkanice v Silicon Valley, ale my tam nemáme ani jednoho zaměstnance. Našich 54 zaměstnanců sídlí ve třiceti různých městech světa.

Většinu roku pracujeme 40 hodin v týdnu a v létě jen 32. Posíláme své lidi na měsíční dovolenou každé tři roky. Platíme jim nejen čas strávený na dovolené, ale i samotnou dovolenou.

Ne, ne v devět hodin ve středu večer. Počká to do devíti hodin ve čtvrtek ráno. Ne, ne v neděli. V pondělí.

Zažíváme občas chvíle stresu? Jistě, takový je život. Je každý den bezva? Jistěže ne – lhali bychom, kdybychom tvrdili, že je. Ale snažíme se ze všech sil zařídit, aby šlo o výjimky. Obecně řečeno jsme klidní – je to naše volba, naše metoda. Jsme v tom mezinárodní. Děláme jiná rozhodnutí než ostatní.

Vystavěli jsme naši společnost odlišně. Řekneme vám, jaká rozhodnutí jsme udělali a proč. Každá firma se může rozhodovat podobně. Musíte to chtít, a pokud to chtít budete, zjistíte, že v těchhle končinách je mnohem líp. I vy můžete mít klidnou společnost.

Moderní pracoviště jsou zvrácená. Chaos by neměl být v práci přirozeným stavem. Úzkost není předpokladem pokroku. Prosezení dne na schůzích není pro úspěch nutné. Tohle všechno jsou zvrácené podoby práce – vedlejší účinky nefunkčních modelů a těch nejhorších praktik stádních ovcí. Vystupte z řady a nechte ty blázny následovat stádo.

Klid, to je zabezpečení času a pozornosti.

Klid, to je zhruba 40 hodin práce týdně.

Klid, to jsou rozumná očekávání.

Klid, to je hojnost volného času.

Klid, to znamená méně.

Klid, to je viditelný horizont.

Klid, to jsou schůze coby až poslední možnost.

Klid, to znamená raději asynchronně, ne v reálném čase.

Klid, to je víc nezávislosti, míň vzájemné závislosti.

Klid, to jsou dlouhodobě udržitelné praktiky.

Klid, to znamená ziskovost.

Krátce o nás

Jsme Jason a David. Vedeme spolu Basecamp od roku 2003. Jason je CEO, David je CTO a jsme jediná dvě céčka v celé firmě.

Basecamp je jméno naší společnosti a zároveň našeho produktu. Produkt Basecamp je jedinečná aplikace založená na cloudu, která firmám pomáhá organizovat všechny jejich projekty a vnitřní komunikaci na jednom místě. Když je všechno v Basecampu, lidé vědí, co potřebují udělat, každý ví, co kde je, je snadné zjistit, co si jak vede, a nic vám neproklouzne skrz prsty.

Ve stylu podnikání jsme hodně experimentovali. V této knize se s vámi podělíme o to, co fungovalo, a o to, co jsme vypozorovali a zjistili, že vede ke zdravému, dlouhodobému a udržitelnému podnikání. Jako u každé rady pamatujte, že vaše cesta bude jinak dlouhá. Berte tyhle myšlenky jako inspiraci ke změně, ne jako nějakou božskou doktrínu.

Na závěr upozorníme, že slovo „blázinec“ v této knize používáme ve stejném smyslu, jako ho lidé používají k popisu blázince v dopravní špičce, bláznivého počasí a bláznivé fronty na letišti. Když říkáme, že je něco blázinec, tak říkáme, že je blázinec ta situace, ne lidé.

Když v tom máme jasno, začněme.

Vaše firma je produkt

Začíná to touto myšlenkou: vaše firma je produkt.

Ano, věci, které poskytujete, jsou produkty (nebo služby), ale vaše společnost je tím, kdo poskytuje ty věci. Proto by vaše firma měla být vaším nejlepším produktem.

Všechno v této knize se točí kolem této myšlenky. Že stejně jako v případě vývoje produktu i pokrok přichází s opakováním. Když chcete zdokonalit produkt, musíte neustále vylepšovat, předělávat a opakovat. To samé platí o společnosti.

Když ale přijde na firmu, mnozí ustrnou na místě. Sice možná mění své produkty, ale způsob produkce zůstává stejný. Jednou si zvolí způsob práce a už se ho drží. Zůstanou navždy u praxe, která je zrovna v módě v jejich začátcích. Pravidla a postupy se vytesají do kamene. Společnosti spoutají samy sebe.

Když ale o firmě uvažujete jako o produktu, kladete si jiné otázky: Vědí lidé, kteří tu pracují, jak používat tuto společnost? Je to snadné? Složité? Je jasné, jak funguje? V čem je rychlá? V čem pomalá? Má nějaké chyby? Co je nefunkční a půjde to spravit rychle a co bude trvat dlouho?

Firma je jako software. Musí být použitelná, musí být užitečná. A pravděpodobně má také chyby, místa, kde naráží kvůli špatné organizaci nebo kvůli přehlédnutí kulturních specifik.

Když začnete o své firmě uvažovat jako o produktu, objeví se před vámi celá řada nových možností zlepšení. Když si uvědomíte, že způsob, jakým pracujete, je chybný, můžete začít tvořit něco nového, něco lepšího.

U nás šest týdnů pracujeme na projektu, pak si dáme dva týdny pauzu od plánované práce a zatouláme se jinam, upouštíme tlak. Nebylo to tak, že jsme si hned na začátku řekli, že tenhle způsob práce bude nejlepší. Kdysi jsme na každém projektu pracovali tak dlouho, jak bylo potřeba. Potom jsme si všimli, že práce jako by nikdy neubývalo. Tak jsme vymysleli interval tří měsíců. Ukázalo se, že i to je moc dlouhá doba. Tak jsme zkoušeli ještě kratší úseky. Nakonec jsme skončili u šestitýdenních cyklů. Iterovali jsme tak dlouho, až jsme přišli na to, co nám funguje. V této knize celý proces popíšeme.

Nepřišli jsme prostě jen tak s myšlenkou, že asynchronní komunikace je většinou lepší než komunikace v reálném čase. Přišli jsme na to až po letech intenzivního chatování. Zjistili jsme totiž, že se hůř soustředíme a jsme míň produktivní. Tak jsme našli lepší způsob komunikace. V této knize celý proces popíšeme.

Nezačínali jsme s benefity, které máme dnes. Dopracovali jsme se k nim. Nedošlo nám, že zaplatit lidem dovolenou je lepší než platové bonusy. Začínali jsme s prémiemi, ale zjistili jsme, že je lidé pak stejně považují za automatickou součást platu. Tuto zkušenost jsme aplikovali i u dalších benefitů. V této knize celý proces popíšeme.

Ze začátku jsme o platech nevyjednávali s chladnou hlavou, k tomu jsme se museli dopracovat. Určování výše platů a jejich zvedání bývalo v Basecampu stejně stresující jako ve většině ostatních firem. Dokud jsme opakovaným vylepšováním nevymysleli novou metodu. V této knize celý proces popíšeme.

Na naší společnosti pracujeme stejně tvrdě jako na našich produktech. Na konci označení softwaru se často objevuje číslo. „Tohle je iOS 10.1, 10.2, 10.5, 11 atd.“ My o naší společnosti uvažujeme stejně. Dnešní Basecamp, LLC je taková verze 50.3 společnosti Basecamp, LLC. Došli jsme k ní cestou přes tamto, vyzkoušením onoho a odhalením toho, co funguje nejlíp.

Řízení klidné společnosti bohužel v dnešní době není obvyklé. Chvíli musíte jít proti svým instinktům. Musíte zapomenout na toxické normy oboru. Musíte přijmout, že postoj „v práci je to blázinec“ není správný. Cílem je klid a my se s vámi podělíme o to, jak jsme ho dosáhli a už v něm zůstali.

Naše firma je produkt. Chceme, abyste o své uvažovali taky tak. Ať už ji vlastníte, řídíte, nebo v ní „jen“ pracujete, na změně k lepšímu musí pracovat všichni.

Skoncujte se shonem

Posedlost shonem vzala svět pracovní inspirace útokem. Ten nekonečný proud motivačních citátů o práci až do úplného vyčerpání… Je načase se probrat.

Jen se podívejte na hashtag #entrepreneur na Instagramu. „Legendy se rodí v boji!“, „Nemusíte být neskutečně talentovaní, stačí mít neskutečné odhodlání!“ a „Vaše cíle nezajímá, jak se cítíte.“ A takhle to pokračuje, až se vám z toho chce zvracet.

Shon možná na začátku fungoval jako zdroj inspirace pro ty, kteří měli špatnou výchozí pozici a chtěli překonat ty, kteří na tom byli lépe, ale dnes je jen synonymem pro ubíjející stres.

A na každého z malé skupinky lidí, kteří v tomhle ubíjejícím stresu nějak najdou to, co hledají, připadá spousta těch, kteří skončí zlomení, zničení a vyhořelí, aniž by přitom něčeho dosáhli. A kvůli čemu?

Svou porážku ani vítězství si nezasloužíte o nic víc jen proto, že jste obětovali všechno. Protože jste se protloukali za svým cílem skrz bolest a vyčerpání. Lidský život je mnohem víc než čtyřiadvacet hodin denně sedm dní v týdnu dřít na maximum.

Navíc je to prostě špatná rada. Není moc pravděpodobné, že objevíte nový pohled na věc nebo zlomovou myšlenku po 14 hodinách práce. Kreativita, pokrok a vliv se nepoddávají brutální síle.

Tento rozpor vnímáme především díky našemu zaměření na svět kreativních pracovníků – spisovatelů, programátorů, designérů, návrhářů produktů. Pravděpodobně existují oblasti manuální práce, kde větší vklad opravdu znamená větší výnos, alespoň na nějaký čas.

Jen málokdy však uslyšíte, že by se lidé, které okolnosti přinutily mít tři mizerně placená zaměstnání, chlubili tím, jak jsou uhonění. To jen pokrytci, lidé, kteří nežijí zrovna v nedostatku, cítí potřebu chlubit se svým obrovským sebeobětováním.

Podnikání nemusí být eposem o přežití. Většinu času je to mnohem nudnější příběh. Je v něm míň skákání přes vybuchující auta a divokých honiček a víc obyčejné zedničiny a natěračství.

Takže máte naše svolení pohřbít shon. Odvádějte každý den dobrou práci, ale nepřehánějte to. Můžete si hrát s dětmi, a pořád být úspěšným podnikatelem. Můžete mít koníčky. Můžete se starat o své zdraví. Můžete číst knihy. Můžete se podívat s partnerem na hloupý film. Můžete si uvařit pořádné jídlo. Můžete chodit na dlouhé procházky. Můžete se odvážit být čas od času úplně obyčejným člověkem.

Šťastní pacifisti

Svět podnikání je posedlý bojováním a vyhráváním a dominancí a ničením. Tento étos dělá z podnikatelských lídrů malé Napoleony. Nestačí jim prostě nechat po sobě ve vesmíru stopu. Ne, oni musejí celý zatracený vesmír vlastnit.

Společnosti, které fungují v takovémto světě, kde vítězství jednoho vždy znamená prohru druhého, nemůžou od svých soupeřů jen „získat podíl trhu“, ony musí „ovládnout trh“. Nemůžou jen sloužit svým zákazníkům, musí je „uchvátit“. „Cílí“ na zákazníky, zaměstnávají pracovní „sílu“, najímají si „lovce hlav“, kteří mají hledat nové talenty, pouští se do „soubojů“ a „drtí“ své rivaly.

Tento vojenský jazyk píše strašlivé příběhy. Když sami sebe vidíte jako vojenského velitele, který musí eliminovat nepřítele (vaši konkurenci), je mnohem snazší ospravedlnit si špinavé triky a morálku typu „účel světí prostředky“. A čím větší bitva, tím špinavější způsob boje.

Jak se říká, v lásce a ve válce je vše dovoleno. Až na to, že tohle není ani láska, ani válka. Tohle je podnikání.

Tyto vzorce ale podle nás prostě nedávají smysl.

Mark Twain udeřil hřebíček na hlavičku: „Srovnávání zabíjí radost.“ V tomhle jsme s Markem zajedno.