Otevřené vztahy

Co když se zamilujete i do někoho dalšího?

Michal Gondek

Spolutvořila Lucie Bečková,  ilustrovala Dagmar Angelína Merhautová

Otevřené vztahy

Co když se zamilujete i do někoho dalšího?

Michal Gondek

spolutvořila Lucie Bečková

ilustrovala Dagmar Angelína Merhautová

Copyright © 2024 Michal Gondek

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této knihy nesmí být reprodukována,  ukládána do informačních systémů či rozšiřována jakýmkoliv způsobem – elektronicky,  mechanicky,  graficky či digitálně přes internet,  bez písemného souhlasu autora.  Harmonické zmínky o knize či použití konkrétních citací je možné pouze v kombinaci s uvedením autorství.  Šíření uvedených myšlenek či konkrétních technik ve větším měřítku je možné opět výhradně s písemným souhlasem autora.

1. elektronické vydání

© Michal Gondek,  2024
závěrečná báseň © Lucie Tkočová,  2022
ilustrace © Dagmar Angelína Merhautová,  2022
závěrečná ilustrace © Lucie Tkočová,  2022
foto © Zuzana Lunaries Tanáčková,  Dagmar Angelína Merhautová,  Michal Gondek,  2022
předmluva © Dagmar Angelína Merhautová,  Lucie Bečková, 2022

ISBN 978-80-909362-0-1 (EPUB)

Contents

Title Page

Otevřené vztahy

Copyright

O autorovi

Věnování

Recenze

Proč jsem napsal tuto knihu

Předmluva  autora

Předmluva ilustrátorky

Předmluva redaktorky

Jak s touto knihou pracovat

Úvod, záměr, pro koho je tato kniha

Kým jsem v tomto tématu já

ČÁST PRVNÍ

1. Monogamie

Klíčové věty 1. kapitoly

2. Epidemie sériové monogamie

Klíčové věty 2. kapitoly

3. Vliv sériové monogamie na děti

Klíčové věty 3. kapitoly

4. Rozbití kmenového vědomí

Klíčové věty 4. kapitoly

5. Sexualita v běžném vztahovém modelu

Klíčové věty 5. kapitoly

6. Promiskuitní monogamie

Klíčové věty 6. kapitoly

Bonusová kapitola: Pohroma Pornografie

Klíčové věty této kapitoly

ČÁST DRUHÁ

7. Co je to otevřený vztah

Klíčové věty 7. kapitoly

8. Morální konflikt

Klíčové věty 8. kapitoly

9. Surfování na zamilovanosti

Klíčové věty 9. kapitoly

10. Různé druhy vztahů

Klíčové věty 10. kapitoly

11. Erotika mezi ženami

Klíčové věty 11. kapitoly

12. Egregor vztahů

Klíčové věty 12. kapitoly

13. Partnerská role

Klíčové věty 13. kapitoly

14. Vztah jako sebe-rozvojový workshop

Klíčové věty 14. kapitoly

15. Oběť a tvůrce

Klíčové věty 15. kapitoly

16. Milostné vztahy jako akrobatická jóga

Klíčové věty 16. kapitoly

17. Milostné vztahy jako šachy

Klíčové věty 17. kapitoly

18. Vrstvy podvědomí

Klíčové věty 18. kapitoly

19. Spontánní nebo Spolehlivý, Madona nebo Milenka

Klíčové věty 19. kapitoly

20. Co se děje s nenaplněnými touhami

Klíčové věty 20. kapitoly

21. Až když všechno mohu, začínám se učit vidět, co je správné a co ne

Klíčové věty 21. kapitoly

22. Věrnost, Nevěra, Důvěra

Klíčové věty 22. kapitoly

23. Žárlivost

Klíčové věty 23. kapitoly

24. Primární a sekundární vztahy

Klíčové věty 24. kapitoly

ČÁST TŘETÍ

25. Tradiční evoluční výklad

Klíčové věty 25. kapitoly

26. Jaké jsme opičky

Klíčové věty 26. kapitoly

27. Předzemědělští lidé

Klíčové věty 27. kapitoly

28. Slovanská sexualita

Klíčové věty 28. kapitoly

Bonusová kapitola: Křesťanská morálka

Klíčové věty této kapitoly / dle křesťanské morálky platí:

29. Mosuové od jezera Lugu

Klíčové věty 29. kapitoly

30. Komunita Oneida

Klíčové věty 30. kapitoly

31. Swingers

Klíčové věty 31. kapitoly

32. Duchovní vztahy

Klíčové věty 32. kapitoly

ČÁST ČTVRTÁ

33. Když se váš partner zamiluje i do někoho dalšího

Klíčové věty 33. kapitoly

34. Když se zamilujete i do někoho dalšího vy

Klíčové věty 34. kapitoly

35. Přijetí nového milence či milenky

Klíčové věty 35. kapitoly

36. Společné otevírání vztahu

Klíčové věty 36. kapitoly

37. Oslovení partnera vašeho partnera

Klíčové věty 37. kapitoly

38. Umění rozchodu

Klíčové věty 38. kapitoly

Bonusová kapitola: Jedna dekameronská povídka

ČÁST PÁTÁ

39. Hranice

Klíčové věty 39. kapitoly

40. Dohody

Klíčové věty 40. kapitoly

41. Sdílet či nesdílet

Klíčové věty 41. kapitoly

42. Paradox důvěry

Klíčové věty 42. kapitoly

43. Sdílet či nesdílet ve společnosti

Klíčové věty 43. kapitoly

44. Magická síla výčitek

Klíčové věty 44. kapitoly

45. Zpětná vazba

Klíčové věty 45. kapitoly

46. Rámec pro sdílení

Klíčové věty 46. kapitoly

47. Hádky a dramata

Klíčové věty 47. kapitoly

48. Správný čas

Klíčové věty 48. kapitoly

ČÁST ŠESTÁ

49. Rozptýlená pozornost

Klíčové věty 49. kapitoly

50. Zdravotní a hygienické hledisko

Klíčové věty 50. kapitoly

51. Vlastní prostor

Klíčové věty 51. kapitoly

52. Ale co když budou děti?

Klíčové věty 52. kapitoly

53. Společenství

Klíčové věty 53. kapitoly

Osobnostní a duchovní předpoklady

54. Vibrační úroveň

Klíčové věty 54. kapitoly

55. Vitalita

Klíčové věty 55. kapitoly

56. Milovat

Klíčové věty 56. kapitoly

57. Otevřené srdce

Klíčové věty 57. kapitoly

58. Dávající postoj

Klíčové věty 58. kapitoly

59. Práce se sexuální energií

Klíčové věty 59. kapitoly

60. Otevřený postoj a harmonie v celém životě

Klíčové věty 60. kapitoly

Závěrečné shrnutí

Seznam použité literatury

Books By This Author

“Neexistuje spolehlivý recept na šťastné vztahy. Existuje však recept na to, jak být ve vztazích šťastný.”

Michal Gondek

O autorovi

Mgr. Michal Gondek, v mladí vrcholový triatlonista, kterého vlastní tréninkové postupy dovedly k titulu juniorského mistra Evropy. Vystudoval bohemistiku a filozofii na Univerzitě Palackého. Od roku 2007 studuje a praktikuje tantra jógu, v roce 2019 dokončil pětiletý výcvik na tantra instruktora. Pracuje jako mentor a poradce pro zdravý životní styl, výživu a sport. S otevřeným přístupem ke vztahům má více než patnáctileté zkušenosti.

Věnování

​Tuto knihu věnuji všem, kteří se odvažují hledat cesty ke štěstí a naplnění svého života i mimo vyšlapané většinové cestičky.

Tuto knihu věnuji také svým láskám, ženám. Věnuji ji ženám, které mi byly a jsou životními i milostnými učitelkami a inspiracemi, aniž by o tom třeba věděly. 

Tato kniha je, chci, aby byla, inspirací a učebnicí vztahové otevřenosti a svobody. Pracujte s ní, vracejte se k ní, podtrhávejte v ní, ptejte se ostatních, jak to mají ve vztazích oni. Dívejte se do života svého a do života ve svém okolí. Po čase začnete tyto věci sami vidět. Život i partnerství se budou stávat čím dál pochopitelnější, krásnější i barevnější hrou. A to vám z celého srdce přeji.

Recenze

Oceňuji, jak hluboce a upřímně, byť stále hravě a s určitou lehkostí, odpovídá autor knihy na otázku: “Jak žít šťastné a naplněné vztahy?” Čtení této “encyklopedie vztahové otevřenosti” Vás bude někdy bavit, hladit a naplňovat a jindy zase štvát, frustrovat a konfrontovat… stejně jako vztahy samotné. Kromě komplexního pojetí daného tématu, které nelze přehlédnout, si zaslouží vyzdvihnout také “univerzálnost” této knihy. Ta je sice zaměřená na téma partnerských vztahů, konkrétně těch otevřených, je ale mnohem více o životě samotném. Což vůbec nemusí znamenat žít v polyamorii, s více partnery či milenci souběžně, ani si navždy nechávat “otevřená zadní vrátka”. O tom, v intencích této knihy, otevřené vztahy vůbec nejsou. Jsou o upřímném pohledu do vlastního nitra a nalezení odpovědí na otázky: “Kdo jsem?”,“Kým chci být?” či “Kým vnímám, že mám být?” Pro sebe, pro druhé, pro svět…

Nedokážu si představit, že by těchto více než půl tisíce stran neobohatilo Vaše vztahy, byť by měly zůstat čistě monogamní. Vtipy Vás rozesmějí, básně rozněžní, ilustrace uvnitřní. Text samotný Vám otevře nejen mysl, ale převážně srdce. Těším se, až se kniha stane součástí povinné četby. Taková by totiž podle mě měla být - zábavná, hluboká, praktická. Přesně jako tato kniha.

Lucie Bečková

Průvodkyně tantrou a biohackingem, koučka, dechová terapeutka

***

Michalovi se podařilo napsat napínavou knihu o milostných vztazích. Dokázal mě překvapit komplexností svého pohledu, hloubkou svého přístupu a několika velmi zajímavými analogiemi, které nám lépe umožňují pochopit to, co chce prezentovat. Tato kniha je jistě dalším prvkem, který přispívá ke společnému úsilí některých z nás, aby život na této planetě rostl, proměňoval se  a udělal rozhodný krok vpřed.

Elinor Selea

Zakladatel duchovní školy Rezonance v ČR, instruktor nejvyšších ročníků integrální jógy

***

Nejzajímavější na celé knize je její komplexní forma. Na jedné straně dráždivě subjektivní a na druhé zodpovědně objektivní úhel pohledu vám poskytuje dostatečný prostor pro zaujetí vlastního stanoviska. Kniha není dogmatická (“tohle je jediná pravda”), zároveň je však do určitě míry sugestivní, což může způsobovat rozpor. Celá kniha má vůbec zajímavý potenciál vyvolávat v člověku  mnoho protichůdných pocitů - touhu oponovat a polemizovat a zároveň jednoznačně a nadšeně souhlasit. Jde o dílo, které nahlíží na "kontroverzní téma" otevřených vztahů velmi netradičně, nově a originálně. Umožní vám získat velmi osvěžující informace a zeširoka porozumět vztahům či fungování sexuality. Tento pohled pod povrch do hluboké a možná nepohodlné pravdy ve vás může probudit silné emoce. A nutno říct, že jak autor sám naznačuje, může se stát, že váš rozum a mysl budou při čtení v rozporu s vaším srdcem a duší, potažmo s vaším tělem. A to je na tom asi to nejzajímavější. Kniha má potenciál narušit zaběhané a již nefunkční vztahové vzorce společnosti, přinutit vás být k sobě upřímní a díky tomu udělat v postojích, vztazích a životech malé nebo velké změny. Pro toho, kdo knihu uchopí jako pozvánku k větší zodpovědnosti za svůj život, může být její přečtení osudovým. Jeho vztahy, milostný život a samotné bytí může být mnohem naplněnější, než kdy dřív.

Osobně se velmi obdivuji veliké upřímnosti, otevřenosti a míře intimity, s jakou se autor ve své knize odkrývá a umožňuje tak nahlédnout pod pokličku jeho vlastního prožívání. Je to lidské a zároveň riskantní odhalení, které s sebou nese kuráž a rozhodně ukazuje vlastní vyváženost, víru v sebe a upřímnou touhu, a možná i nutkání, přispět k lepšímu světu a šťastnější společnosti. Jde o velmi zajímavé, dráždivé a neobvyklé čtení, které vás možná párkrát donutí mrsknout knihu do kouta, ale věřte, že se k ní za pár chvil či dní zase vrátíte :-)

Jana Mašková Zimolová, CSB

Lektorka v oblasti sexuality a intimních vztahů

***

Proč jsem napsal tuto knihu

Ať láska nedává pouta, ale dává křídla

1. Protože téma lásky k více lidem řeší skoro každý, a přitom je to tabu.

2. Protože mám s tímto tématem mnoho zkušeností.

3. Protože k tomu mám adekvátní vzdělání a filozofický základ.

4. Protože umím podat i duchovní a tantrický rozměr.

5. Protože otevřené vztahy mohou zachránit dlouhodobé vztahy.

6. Protože pro život je romantika a erotika stejně důležitá jako stabilita.

7. Protože vztahová otevřenost je duchovní lekce a duchovní referenční bod.

8. Protože se spoustu lidí trápí tím, že nejsou schopni naplňovat běžný vztahový model.

9. Protože zamilovat se i do někoho dalšího je stejně krásné jako zakázané.

10. Protože bych své vztahové a milostné naplnění přál i ostatním lidem.

11. Protože si myslím, že být vztahově otevřený je lepší, morálnější, šťastnější, zábavnější a perspektivnější než pokusy o vztah většinový - striktně monogamní.

12. Protože v otevřeném vztahu je více lásky, pravdivosti a přátelství.

13. Protože jsem právě teď zamilovaný do více žen.

14. Protože chci, aby byly formulovány základní principy otevřených a šťastných vztahů.

15. Protože paradigmatická změna ve vztazích je nevyhnutelná.

Předmluva  autora

Hrozová, 14. 5. 2021

Stalo se vám, že byste se zamilovali i do někoho dalšího, ačkoliv jste byli třeba i v naprosto naplňujícím partnerství? Už i samotné zakoukání do někoho dalšího, touha jej poznat blíže, zjistit kdo je zač, možná se s ní(m) obejmout… Nezneklidnila vás tato situace? To by se přece dít nemělo, ne? Takže buď jde o důkaz, že vás váš současný partner neuspokojuje nebo že jste nechutně sváděni nějakým kouzlem nebo jste prostě zvrhle nemorální. Měli byste se za sebe stydět a vroucně se modlit, aby vaše zvrhlost nevyšla na povrch.

Nebo to je tak, že jako biologičtí tvorové tyto zvířecí touhy prostě máme, ale společnost jim chvála bohu nasazuje náhubek, abychom se neutopili v bezbřehém smilnění? Je v pořádku si ten náhubek občas sundat, rychle se aspoň trochu nažrat i toho „zakázaného“ a pak si jej zase nasadit a tvářit se, že já, svět i náhubek jsme v pořádku?

***

Mně se to, že jsem se zakoukal, zamiloval i pomiloval i s někým dalším, stalo. A stalo se mi to příliš mnohokrát na to, abych věřil, že šlo o výjimku. A vidím to až příliš často kolem sebe, než aby to mohla být jen jakási moje „porouchanost“. Co více, už v době, kdy jsem byl jako teenager velmi vášnivě zamilovaný do své budoucí první partnerky, jsem věděl, že to nebude jediná žena, se kterou se budu toužit v životě milovat. A tak jsem postupně myslí filozofa, duší tantra jogína, srdcem básníka a hlavně jako lidská bytost toto téma prozkoumával a stále prozkoumávám. A bylo mi řečeno, že nastal čas se podělit o to, co jsem v tomto tématu prožil a co jsem poznal.   

​​Michal Gondek

Na lidi ve vztazích kolem sebe se dívám,

kolik jich září, kolik jich láskou kvete?

Autentičnost hledám, však vídám nudu a klam

a že roztříštěná láskou srdce mnozí máte…

Když jenom s jedním člověkem děje se milování,

prý naše vztahy stabilnější jsou a prý hlubší.

Snažím vidět se to, místo stability vidím jen umrtvení

a že monoamorie striktní vztahy jak poušť vysouší.

Jak stromy bez vody takové vztahy vadnou,

šťavnaté květy lásky a vášně na něm nekvetou.

Jak suché větve jen suše skřípe to ve větru,

když v posteli spolu náhodou jsou ti dva vzhůru.

Bez autenticity a šťávy vztahy jsou jen smlouvou,

je jen času otázkou, kdy podvýživou padnou.

Či vlastně, ať klidně i dál vyhnilé zevniř stojí,

stromy dávno bez života v lese též svou funkci mají.

Snažím se představit, že lidem těmto prostě nevadí,

že vztahy bez života v mrtvé hmotě jejich duši vězní.

Jak stupidní je hledání partnera jediného pravého,

jenž naplní tužby všechny po zbytek života Tvého,

jak stupidní je člověka zapuzení,

když zjistíte, že on ten jediný pravý není,

že v lecčem se k vám někdo jiný lépe hodí…

Jen proto vyměňovat bychom prý měli blízké lidi,

toť lekce monoamorie striktní nás všechny učí,

toť lekce, které v pohádce každé v podprahu běží,

tak romanticky to zní, však za tím zlovůle dravčí,

která izolovat chce, takové lidi chtějí dnešní kněží.

Léta se dívám, zda není čas na vztahů dobu novou,

kdy na jiných lepších základech postavené budou,

kdy milostné vztahy více svobodnou budou hrou,

kdy milostné i vztahové naplnění nebudou náhodou,

kdy vztahů i erotiky užívat se bude jako tance,

ve kterém zodpovednosti za každý krok se učíce,

ne kvůli společenské pokřivené pseudomorálce,

rozpoznávat začneš mezi hlasem chtíče a řečí srdce. 

Vidím, jak lidé oproštění od křesťanských ohrádek,

přestávají sjíždět si čas od času své vášně utajené,

uboze jak pes, který na chvíli sundal si svůj náhubek,

​žere hovna v podobě porna, neb zkažené jsou touhy zapřené.

Rozbité rodiny erotickými hnutími, toť nutné není,

jiný přístup než zakázání s někým jiným milování,

vyzkoušel bych, neb zákazy výsledky nesou děsivé,

duše mnohých skoro neslyšně zpívají smutné písně tklivé.

Je ke štěstí nutné milovat se s více lidmi?

Rozhodně ne, avšak zůstat i v tom svobodní,

správcem erotiky své, vždy rozhodnout si sami,

kdy, s kým, do jaké podoby vstoupím milování.

Takový tanec života bez svobod obětí mě baví,

takový život chci žít, taková stálost mě neunaví.

Jen vztahy svobodné, živé, přitom plně zodpovědné,

jen takové přijdou mi i dlouhodobosti skutečné hodné.

Z duše mé i ze zkušenosti mojí,

vyvěrá jistojisté přesvědčení,

že monoamorie celoživotní striktní,

cestou k životnímu štěstí není.

Věřím a možná jsem naivní,

že stejnou jako já blaženost,

mohou prožívat i mnozí jiní,

že naučit se dá, že hojnost je jí.

Předmluva ilustrátorky

                                                                                                 Praha, 19. 10. 2022

“Michale, ty bys měl napsat knihu.” Tuto větu jsem před mnoha lety Michalovi opakovala a i přes jeho argumenty, že dobrých knih je spousta, že žádnou psát nebude, jsem na svém nápadu trvala. Dnes jde Michalova první kniha do tiskárny a já se zamýšlím nad její předmluvou. U některých chvil prostě bytostně víme, že přijdou. Co jsem ale netušila, bylo téma knihy a mé osobní zapojení. Z přátelské otázky, jestli doprovodím text desítkou kreseb, vzniklo dílo téměř o 100 ilustracích, spolutvorba estetických prvků knihy a celkově kouzelná spolupráce na porodu knihy.

Má role porodní báby nebo spolurodičky knihy přišla v lednu tohoto roku, avšak na jemnější úrovni čekala již dlouho. Michala znám přes 10 let, a i když jsme oba velice rozdílní, setkali jsme se na stejné cestě - na cestě objevení naší nejvyšší podstaty a žití té nejlepší verze sama sebe. Po mnoho let jsme se nechali vést stejnými učiteli, průvodci, vzory, prostředím, názory a pravidly. Byli jsme si navzájem rivaly, spoluhráči, sparing partnery i trenéry. Nejlépe by náš vztah ilustroval příběh Narcise a Goldmunda z knihy Hermanna Hesseho. Byli jsme dvě bytosti toužící po tom samém - vyjít na horu poznání, přesto každý zvlášť, sám za sebe a svou vlastní cestou. Šlo o intenzivní probouzení a vykopávání našich skrytých kvalit na povrch. V tomto duchu se nesla i spolutvorba knihy.

Od začátku jsem věděla, že nejde o zakázku z bodu A do bodu B, ale dalekou pouť k symbolu Ω. A tak tomu i bylo. Šňůra setkávání, videohovorů, konzultací, čtení, předčítání a zpětných vazeb na texty a skicy. Kreslení, komunikace, kreslení, komunikace a zase kreslení. Ilustrace vznikaly přímo k jednotlivým pasážím knihy. Někdy na přesný popis Michala a Luci, jindy “jen” na pocit z kapitoly nebo jako překvapení. Tvořila jsem kresby, které zrcadlí text, a přesto tématu dodávají nové přesahy. Byl to tanec momentů bouřlivé inspirace a klidné tvorby. Ta mě pohltila na 9 měsíců a vzniklo přes 90 ilustrací. Jsou kreslené ručně, technikou perokresby na papír. Jsou místem odpočinku pro oko, bodem intenzity pro mysl a chvilkou nadechnutí pro srdce.

Kniha pro mě představuje velice osobní a specifické dílo. Asi se dá čekat, že k ní mám svůj autentický blízký vztah a neumím ji vidět objektivně, jako housku na krámě, jako jednu z mnoha…Vidím lidské limity nás jako tvůrců, avšak i paprsek božské inspirace, který mimořádně pomáhal hladkému průběhu celé tvorby. Myslím si, že tato kniha může vás a mnoho lidí obohatit a inspirovat, abyste začali svůj vlastní vnitřní rozhovor o způsobech propojování s druhými. Jsem ráda, že jsem tomu mohla přispět. Bylo a je mi ctí, být součástí tak upřímného, smysluplného a vášnivého díla.

Téma knihy není na knihu, ale na život sám. Kniha však nabízí velmi komplexní náhled na vztahy a vztahování se k druhým jako takové. Mapuje prochozené cesty a nabízí nové otázky do dnešních dní. Nové otázky, které povedou k novým odpovědím a ty snad k novým vztahům. Vztahům šťastným, pravdivým a osobitým.

Přeji knize vlastní významný životní příběh. Ilustracím pak, ať dráždí, pobuřují a otevírají nové možnosti a stejně tak, ať hladí, ladí a zesilují hlas srdce.

Dagmar Angelína Merhautová

Předmluva redaktorky

Olomouc, 22. 9. 2022

S knihou jsem strávila mnoho desítek a dost pravděpodobně i stovek hodin. Začalo to velmi “nenápadně” tím, že mi rozzářený Michal zhruba v polovině psaní knihy sdílel, jako své blízké kamarádce, konkrétní myšlenky nebo ukazoval návrhy ilustrací. Pak přišel na řadu přebal knihy a společné kontemplování celých kapitol. U mnoha vět jsem cítila, že nesou naprosto dokonalou myšlenku, avšak zdaleka ne dokonalým způsobem. Někdy až příliš roboticky, filozoficky, abstraktně, možná přesně, ale velmi šroubovaně… prostě tak nějak příliš… Michalovsky. “Je to boží, podle mě to ale Franta z ulice v téhle formulaci nepochopí.” Věděla jsem, že sama bych danou myšlenku dokázala vyjádřit lépe. Že by stačily drobné úpravy, aby klenot, kterým tato kniha je, mohl plně zazářit. To jsem ještě nevěděla, jak málo budu nadcházející léto spát a jak moc mě bude naplňovat i více než 10 hodin denně u notebooku. Mě, milovnici pohybu, letního slunce a čerstvého vzduchu…

Kniha si mě zavolala. Stále je to pro mě stejně mystické, jako úplně jasné. Jednoho dne mi prostě přišel naprosto jednoznačný impuls se k psaní knihy přidat. Uplatnit svůj dar slova a předchozí zkušenosti s editací textů. Navíc, jako by po mě bytost knihy chtěla velmi speciální závazek. Závazek přijmout konečně téma otevřených vztahů plně za své a postavit se za něj. Jako bych to byla já sama, která se z budoucnosti velmi jasně, suverénně a s důslednou laskavostí ptala svého aktuálního já: “Tak co Luci, dovolíš si už konečně plně zářit a žít s nestřeženě otevřeným srdcem?” A tak začalo naše intenzivní několikaměsíční rande…

Každé slovo tohoto více než 500 stránkového pokladu jsem v sobě i v textu samotném převrátila zhruba čtyřikrát. Pracovně jsme mou roli nazývali “turbokočičí diamantoleštilka”. To proto, že jsem rychlostí světla upravovala moudra, postoje, příběhy, vtípky i básně tak, aby oslnivě zářily, Michala u toho hravě byť nekompromisně vybízela k co nejkvalitnějším výkonům a přitom zůstávala od mnou navrhovaných změn odpoutaná a ještě si tu oddanost společné tvorbě opravdu neskonale užívala. Některé odstavce či celé kapitoly vznikly na můj popud, nebo přesněji řečeno na pokorné přijetí božské inspirace, o kterou jsme oba v průběhu tvorby vědomě žádali.

Kniha mě uchvátila. Uchvátila mě svou komplexností, hravostí, láskyplnou byť radikální upřímností, milostnými básněmi i humorem a především opravdovostí a odvahou jejího autora. Michala znám jak v nádherných, tak v náročných životních situacích. Zažila jsem jej v roli kamaráda, spolubydlícího, chůvy, táty, kolegy i velmi intimního přítele. Viděla jsem, jak funguje v každodenním životě a díky tomu vím, že skutečně žije to, co v této knize předává. Že nejde o přejaté poučky či pózu, ale autentický “návod” na životní otevřenost, kterou Michal ztělesňuje každou buňkou své bytosti. Za to jej opakovaně obdivuji.

Kniha by se podle mě měla stát povinnou četbou, byť je zatím poměrně nadčasová. Podtitul “Co když se zamilujete i do někoho dalšího?” se neptá “co když se to někdy stane”, ale spíš “co dělat, až se to stane”. Stane se to totiž zcela určitě. I kdyby tato zamilovanost i k někomu dalšímu měla být vůči vašemu dalšímu dítěti, domácímu mazlíčkovi, podnikatelskému záměru či dovolenkové destinaci. Je to “Same Same But Different”[1]. Nejde “pouze” o mileneckou či romantickou lásku i k někomu dalšímu, než je váš stávající partner. Jde o schopnost otevřeně byť zodpovědně milovat v tom nejširší slova smyslu. Milovat druhou bytost, sebe sama, své tělo, svou práci, své emoce, názory, postoje, hodnoty. Jde o schopnost otevřeně milovat celý život a všechny jeho dary i všechny jeho výzvy. A jednou z těchto výzev je bezpochyby žít v našem sociokulturním, zdánlivě monogamním, prostředí s hrdě otevřeným srdcem.

Sama mám s láskou vůči více lidem souběžně bohaté zkušenosti. A právě vlivem vztahového egregoru, který bude vysvětlen ze začátku knihy, to v minulosti byly zkušenosti velice bolavé. Vlastní nezkušeností a chybějícími funkčními nástroji jsem ublížila mnoha mužům a hlavně jsem opakovaně ubližovala sama sobě. Mnoho let a mnoho vztahů jsem měla pocit, že když miluji ve stejnou chvíli více lidí, musí se mnou být něco špatně. Každý více či méně žárlivý a majetnický projev nelibosti z druhé strany bolel mé otevřené srdce i mou křehkou duši. Jak bych si tehdy přála mít po boku chápající blízkého přítele či po ruce komplexní učebnici této “zakázané” lásky… Nyní ji držíte v rukou.

Tato kniha je, přeji si aby byla, vaší nejdůvěrnější přítelkyní, milující podporou a truhlicí s nečekanými poklady. Přeji jí i vám, aby se stala zářivou pochodní na této tabuizované a ve společnosti zatím neprobádané cestě lásky vůči více lidem souběžně. Přeji jí i vám, aby prosvětlila všechna zákoutí tohoto tématu, kterého se již za plného světla není potřeba bát.

Přijměte prosím pozvání do tohoto magického světa, ve kterém láska nedává pouta, ale dává křídla.

​​Lucie Bečková

Duše má pláče,
cítím ten žal,
že trůnu lásky rozum se jal.

Bolí mě srdce, duše i tělo,
že projevům lásky bránit by se mělo.
Vnímám to sevření, bolí mě žít,
když lásku jen určitým způsobem mohu projevit.

Srdce mi buší, těžce jen dýchám,
když city své do slov teď odívám.
Začínám plakat, tak silně to ve mě je,
slz mi po tvářích stékají krůpěje.

Tak moc duše mé se dotýká,
když lásce jak (ne)má být se říká,
když hranice společnost jí určuje,
byť pro všechny neomezeně jí tu je.

Bolí mě vzpomínky na lásku nešťastnou,
která jen myslí ustrašenou byla zakázanou.
Bolí mě vědět, že i já tomu přispěla,
neb tehdy jsem píseň své duše ještě nepěla.

Ta po otevřenosti touží ve všech směrech,
nikoliv trápit se v omezování návalech.
Duše má žárlení nezná vůbec,
nechápe, proč lásce měl by se dávat pevný rámec.
Po otevřenosti touží, lásce a přijetí,
stejně jak Ty, v základech svého lidství.

Vzpomeň si na lásky jiskřičku,
tu, kterou je možné cítit u maminky v bříšku.
Vím, že dávno zdá se to být,
však i nyní dá se to plně procítit.
Ta neříká v seznamu přehledném,
zda malovat, tančit či uhlí kopat,
ta proudí k tobě nocí i dnem,
nehledě na to, kolik lidí budeš v životě milovat.

A já přeju nám rozvzpomenout si,
že láska tu je a je jí dosti,
že bát se jí nemusíme či šetřit s ní snad,
ba projevovat ji plně a bez výhrad.

Že snadné to není říct nahlas teď chci,
neb převelice cením si upřímnosti.
Snadné to není ve světě tomto,
kde bojíme se mít s více lidmi citové pouto.

Že je to povrchní často já slýchám,
byť sama v tom hloubku úžasnou dnes a denně zažívám.
Když omezena by erotiky mé svoboda byla,
určitě bych tak jako teď nezářila.

Milostí boží požehnaná jsem,
že život v otevřenosti není mi snem.
Že tančit, zpívat, milovat si dovolím,
a na formě jen jediné si neulpím.

Stejně tak s lidmi to mám,
když srdce či lože své jim otevírám.
Rozdíly mezi nimi dělat nechci,
všichni jsme stejně jedno, přeci.

Jako klišé může zdát se to,
když ale máš to prožito,
neptáš se, zda hloupost to není
a užíváš si duší i těl souznění.

Tak moc otevřená přeju si být,
viděna, slyšena, plně milovat možnost mít,
za své city nemuset se stydět,
zda, jak a kdy je projevit je správné vždy vědět.

A tak moc přeju to i Tobě,
chovat lásku k druhým i k sobě.
Vědět, že na zamilovanosti nic špatného není,
že špatné je spíše naší společností toho uchopení.
Že lásku i vůči více lidem harmonicky projevit smíš
a nikomu tím ani trochu ublížit nemusíš.
Že miluješ-li více lidí, nejsi špatně,
naopak, srdce že rozšiřuje se Ti krásně.

A tak teď zastav se, hluboce dýchej,
ruku na srdce můžeš si dát,
obavy z tématu přespříliš neměj,
v průběhu čtení dovol si se i zasmát.

Jak s touto knihou pracovat

Knihu můžete vnímat jako učebnici a pracovat s ní systematicky. Kapitoly jsou důmyslně seřazené a do značné míry na sebe navazují. Zároveň jsou vždy poměrně celistvé a vnitřně uzavřené samy o sobě, i proto vyzdvihuji některé stěžejní myšlenky ve více z nich. Pokud vás tedy nějaké téma zrovna láká či pálí, můžete mezi kapitolami libovolně přeskakovat. Mějte však na paměti, že úplný smysl bude každá kapitola dávat až v kontextu celé knihy.

Stejně tak můžete knihu číst i jako dobrodružný román o milostných vztazích. Pevně doufám, že si knihu užijete. Je totiž napsaná tak, aby vás mimo jiné i pobavila.

​Jedním z velmi odvážných způsobů práce s touto knihou je její společné čtení se stávajícím či potenciálním partnerem. Věřím, že společná četba může být podnětem pro hluboké partnerské debaty. Před přizváním partnera si však pro jistotu přečtěte alespoň kapitolu “Rámec pro sdílení”, ať náhodou nevykročíte špatnou nohou.

​V knize používám pro zjednodušení a efektivnost slova “partner”, “milenec” a “protějšek" jak pro muže, tak pro ženy. Prostě je tím myšlen “ten druhý” ve vašem vztahu.

Knihu jsem napsal striktně na základě vlastních zkušeností a nezmiňuji v ní nic, co jsem sám neprožil. Proto se tedy nijak konkrétně nevyjadřuji např. ke vztahům homosexuálním či těm, se kterými nemám osobní zkušenost. Většinou by však měly platit stejné principy.

***

​Vtipy slouží k odlehčení tématu a ve většině případů i poměrně drsné ukázce toho, že téma milostné lásky k více lidem není nějaký konstrukt či tantrická úchylnost. Lidová slovesnost leckdy velmi pregnantně vystihuje realitu v její humornosti, ale i chorobnosti. Humor pomáhá pozvedat perspektivu do nadhledu. Dává schopnost vidět smrtelnou závažnost tématu, která se však může snoubit se srdečným smíchem.

Poezie zde slouží k povznesení tématu a poukázání na to, že zdravá, i eroticky projevená láska k více lidem může být čistá, vznešená a hluboká. Má léčit mylnou představu, že láska k více lidem vzniká díky nefunkčnímu vztahu,  sexuální zhýralosti či neschopnosti milovat do opravdové hloubky. Tyto „vsuvky“ podle mě autenticky ukazují hluboké city, které dřímají v srdcích každého z nás. Začnou se však ukazovat a rozvíjet pouze tehdy, dáme-li srdci mnohem větší svobodu. Básně, leč některé inspirované či adresované lidem skutečným, zde chtějí ukázat lásku archetypální. Jsou to básně milostné lásky mezi mužem a ženou. Kéž promlouvají k vašemu srdci a cítíte, že jsou psány i pro vás. Navzdory lásce k více lidem básník zpívá.[2]

Jeden obraz vydá za tisíc slov. Proto jsou v knize ilustrace, které ukazují a vyzdvihují, co vyzdvihnuto být má.

Shrnutí na konci kapitol slouží k zopakování nejdůležitějších myšlenek.

Odkazy uvádím pro případnou inspiraci. Mou hlavní prioritou nebylo napsat knihu vědecky korektně. Troufám si však tvrdit, že poznámkový aparát je velmi bohatý. Věřím, že poslouží těm z vás, kteří budou chtít nahlédnout do myšlenkových zdrojů, které k danému tématu považuji za inspirativní.

Má osobní sdílení slouží k naznačení některých okolností, na kterých jsem si zde popsané principy uvědomil či v jaké podobě jsem je já sám zažíval. Věřím, že některým z vás dodá propojení principů a hodnot s mými zkušenostmi konkrétnost a živost. 

Knihu můžete číst jako krásnou literaturu a užívat si její vývoj. Můžete ji mít doma jako vztahovou encyklopedii a přečíst si vždy kapitolu, která je ve vašem životě aktuální. Rovněž a především však můžete knihu využít jako učebnici - učebnice “zakázané” lásky. Nechtějte ji však nutně přečíst celou najednou. Více užitku vám přinese přečíst si pozorně jednu, dvě, tři kapitoly a dívat se kolem sebe, zda uvidíte, co je v knize psáno či nikoliv. Podtrhávejte v ní, zvýrazňujte barvičkami, pište, srdíčkujte či křížkujte, s čím nesouhlasíte.

Ničemu, co si v této knize přečtete, nevěřte! Nevěřte mně. Já pouze ukazuji, kam se máte dívat, a popisuji, co tam sám vidím. Dívejte se stejným směrem. Dívejte se do vztahů svých a vztahů lidí okolo vás. Možná uvidíte něco jiného, než co vidím já. Věřím, že i tehdy vás čas s touto knihou obohatí.

Některé části vám zřejmě budou otevírat srdce. Možná uslyšíte vnitřní hlásek, že přesně takto to má být, přesně takto to cítíte a přesně tento typ vztahu a lásky chcete zažívat. Počítejte však i s tím, že něco z toho, co zde budete číst, se vám líbit nebude. K opečování těchto nelibých pocitů si dopomohu slovy klasika Goetheho:

“Warum willst du dich von uns Allen ​​

und unserer Meinung entfernen?​​

Ich schreibe nicht euch zu gefallen,​​

Ihr sollt was lernen.”​​

"Proč chceš se od nás všech

a od našeho názoru vzdálit?

Píši ne proto, abych se vám zalíbil,

nýbrž abyste se něco naučili.”[3] 

Úvod, záměr, pro koho je tato kniha

Hned ze začátku důsledně varuji - pokud si následující řádky pozorně přečtete a začnete je promýšlet, nezůstanete stejní. Některé věci již nikdy nebudete schopni vidět pouze původním způsobem. Nastane otevření pomyslné Pandořiny skříňky, ze které začnou vylétat všemožné „poklady“. A rozhodně ne jenom ty příjemné. Vyletí žárlivosti, připoutanosti, skryté závislosti, potlačené tužby, zmatek. Nastane rozbourání zdánlivých a falešných opěrných bodů a jistot. Budete-li však dost odvážní a vytrvalí, najdete na dně této skříňky opravdové partnerské naplnění, bezpodmínečnou blaženost, mnohem zralejší a stálejší pilíře vztahů, autentičnost a svobodu.     

Tato kniha je určena lidem, kteří vidí, že současný většinový vztahový model není funkční ani udržitelný a způsobuje více škod a utrpení než užitku.

​Co se vztahů týče, žijeme v přelomové době. Běžný vztahový model se drolí, kam se jen podíváte. Poněvadž není zřejmé, k čemu jinému směřovat, usiluje mnoho lidí o běžný vztahový model tak nějak ze setrvačnosti. Žijí a naplňují vnější formu „normálních vztahů“, zatímco v jejich světě vnitřním bouří biologické i duchovní tužby, o kterých téměř s nikým ani nemluví. Obrovská spousta lidí však vidí, cítí a ví, že běžný vztahový model přestává být užitečným.

​Běžný vztahový model, založený mimo jiné na ideálu striktní celoživotní partnerské výlučnosti, je zevnitř vyhnilou mrtvolou. Ta však ještě stojí a dýchá a dosti dlouho ještě stát a dýchat bude. Dle mého je to velmi podobné současnému systému ekonomickému, zdravotnímu, zemědělskému či školskému. I u nich lze při bližším pohledu vidět, jak neudržitelné a do budoucna nevhodné jsou.

Převažující vztahový model neslouží potřebám lidí v dnešní době ideálním způsobem. Změnit zavedené a zažité systémy však nejde ze dne na den. Já sám jsem mnohem větší konzervativec, než se v této knize a při tomto tématu může zdát. Věřím v postupné a plynulé, byť třeba i rychlé, přesouvání z méně funkčního způsobu fungování do nového a šťastnějšího. Postupný vývoj se již děje, a to jak na úrovni individuální, tak na úrovni společenské. K tomuto vývoji si přeji touto knihou přispět.

Pokud vám téma přijde palčivé a aktuální, je tato kniha pro vás. Pokud již v sobě téma řešíte, ale cítíte děs při pomyšlení, že byste se o nich mohli začít bavit se svými blízkými, nedej bože životním partnerem, je tato kniha pro vás. A možná i pro vašeho partnera. Pokud se váš partner zamiloval či pomiloval s někým jiným a vy se snažíte porozumět proč, je tato kniha pro vás. Pokud vám téma aktuální a palčivé nepřijde, je to úplně v pořádku. V několika kapitolách[4] vysvětlím, proč pro vás zřejmě téma aktuální není a kdy se to pravděpodobně změní. I pro vás může mít kniha velký užitek, konkrétně např. v kapitolách o partnerské komunikaci. Pokud se v životě přeci jen někdy dostanete do situace, že se vy, případně vaše drahá „polovička“, zamilujete i do někoho dalšího, budete na situaci mnohem lépe předpřipraveni.

Jste-li ve vztazích plně realizovaní, šťastní, naplnění, svobodní a přitom s ostatními hluboce propojení, tuto knihu snad ani nečtěte. Raději napište vlastní, kterou si i já rád přečtu a nechám se jí obohatit. Zřejmě v ní budete popisovat stejné principy, avšak svým vlastním jedinečným způsobem. Ten osloví jiné lidi či jiné části jejich rozumu a srdce, což je podle mě zapotřebí.

***

Podnadpis knihy: „Co když se zamilujete i do někoho dalšího?“ v sobě nese hned i druhou stranu mince a to: „Co když se můj partner zamiluje i do někoho dalšího?“. Může-li totiž nastat první varianta, může nastat úplně stejně i ta druhá.

​Dle mého názoru není nijak šťastně formulovaná alternativa k běžným milostným vztahům. Není zřejmé, k jakým jiným hodnotám bychom mohli směřovat, ani jak vyhodnocovat, zdali se nám to daří. O vztazích existuje obrovská spousta knih, z nichž mnohé jsou opravdu dobré. Vesměs se však pohybují velmi ukázněně na ploše, vytyčené ideálem “normálního” vztahu. Možná to trochu zjednoduším, když napíšu, že současná vztahová literatura dává „dobré“ rady, jak fungovat v kleci běžného vztahu. Přes sebelepší rady a návody však tato klícka spoustě lidem a jejich duším mnohem více omezuje svobodu, než by jim poskytovala bezpečí.

​V této knize se na problematiku vztahů podíváme zevrubně. Nechci ani tak roztepat tradiční vztahový model, jako ukázat jeho limity. Chci také formulovat principy a hodnoty, na jejichž základech mohou být vztahy šťastnější, naplněnější, autentičtější a možná se budete divit, ale i stabilnější a dlouhodobější. Ve skutečnosti má tato kniha právě tento hlubší záměr - „zachránit“ dlouhodobé vztahy. Jsem přesvědčen, že na základě běžného vztahového modelu se mnohé vztahy nepřirozeně zkracují. Větší vztahová svoboda může v mnoha případech vést k větší partnerské i rodinné stabilitě, po nichž stále toužíme.

​Jakoukoliv oblast či jev velmi proměňuje to, jak je vnímáme. Více méně sourodý a většinově přijímaný pohled na nějakou oblast, se nazývá paradigmatem. V této knize jde o změnu paradigmatu milostných vztahů. Budu šťastný, otevře-li tato kniha diskuzi o jiném přístupu k milostným vztahům, a to hlavně v obývacích pokojích a ložnicích každého z vás.

Hlavním důvodem, proč měnit pohled na vztahy, je, že v nich lidé často nejsou šťastní. Snaží se hrát podle zajetých pravidel a jako jednotlivci i jako společnost konstantně ztroskotávají. V neposlední řadě je to proto, že výrazná  část jejich podvědomí tato pravidla akceptovat nechce. Cítí, že s tím temným, „špatným“, divokým a živočišným drží na uzdě zároveň i to nejlepší, vznešené, autentické a duchovní v sobě.

​V České republice se dlouhodobě rozvádí přibližně každé druhé manželství, tedy lidé, kteří před společností, úřady a někdy i před Bohem slíbili, že spolu budou v dobrém i zlém až do smrti. Trend zkracování vztahů můžeme vidět i u nesezdaných párů. A u vztahů, které přece jen trvají dlouho, je dobré se ptát, nakolik jsou naplňující a živé. Jak věrní a pravdiví před sebou jste, obzvláště v otázkách intimních tužeb? Nakolik se jako partneři vzájemně podporujete v dorůstání do života svých snů?

Můžete namítnout, že nikde není psáno, že vztah by měl dělat člověka šťastným. To je mimochodem i pohled moderní evoluční biologie a psychologie. Vztahové paradigma, které zde představím, si čím dál větší štěstí klade za cíl možný a realistický. Rostoucí štěstí zároveň beru jako funkční prověřující kritérium, zda jdu v životě správným směrem správným způsobem. V knize vám budu ve více podobách klást podle mě základní otázku: “Jak moc se stáváte bezpodmínečně šťastnými?“

***

Popsal jsem zde své velkolepé touhy po účincích této knihy. Zůstávám však zároveň velmi skromný a pokorný ohledně rychlosti změny paradigmatu, a to jak u jednotlivců, tak společensky. Náš současný pohled na vztahy je špatný, zastaralý a škodlivý a mnoho z nás to ví. Zároveň však máme tento vztahový model hluboce zakořeněný a to není možné změnit lusknutím prstů, ba ani přečtením sebelepší knížky.

Pro zásadní změnu bude zapotřebí několika generací. My, jako první generace, máme hlavně „sázet myšlenky“. Většina současně žijících lidí nejspíš nebude tyto nové partnerské ideály schopna zcela naplňovat. V nejbližších desetiletích budou jiné, než nyní většinové vztahové ideály, stále exotické. Avšak už jenom otevřenou hlavou a ochotou diskutovat o tom, že současná podoba vztahů není jediná a možná ani ta nejlepší, se začne měnit prostředí. Pro další generaci již bude dostupnější a snadnější směřovat k ideálům jiným, než nese dosud běžný vztahový model. Věcněji také uvidí, že otevřenější formy vztahů mohou být plnohodnotnější, stabilnější a větší množství blaha přinášející. Další generaci už bude jasné, že si mezi různorodými vztahovými ideály musí vědomě vybrat, protože už nebude platit jediný “přednastavený” vztahový model.

***

Tato kniha je vysoce osobní a v mnoha pasážích či básních i dost intimní. Kdo mě zná, tak ví, že nejsem typický extrovert, který by příběhy ze svého života zahlcoval své okolí. Mnohokrát mě blízcí lidé, zvláště můj moudrý bratr, upozorňovali, že moc neumím sdílet, čím žiju a co prožívám. Mnohem vlastnější je mi mluvit o principech, schématech či idejích, které jsem třeba i z vlastních prožitků pochopil, než o mých prožitcích samotných. Zde však vyprávím leccos, co může sloužit pochopení toho, co se snažím předat. Dělám to z lásky k tématu a s láskou k těm, kdož to budou číst.             

Styl a jazyk jednotlivých kapitol se liší. Někde je víc filozoficky argumentační, jinde vědecký či esejistický a v básních snad i umělecký. O stejném tématu mluvím různými jazyky, neb vím, že stejně jako já, máte i vy mnoho vnitřních částí. Přeji si promluvit ke každé z nich.

Poněvadž jsem prošel univerzitním „výcvikem“, uvádím i pár citací. Ne vše bude doloženo autoritami, studiemi či duchovními principy. Vše zde popsané je však mnou prožité. Vnímejte to především jako inspiraci pro vlastní zkoumání tématu. Nic z toho, co zde sdílím, není dogma. Použití následujících rad a principů je na vaše vlastní nebezpečí. Před použitím konzultujte se svým partnerem a hlavně se svým srdcem.

Leckde mi může unikat nějaká podstatná částečka obrázku. Některé principy budete potřebovat uplatňovat jiným způsobem, na základě osobnostních, astrologických, genetických či bůhví jakých odlišností. Zkuste mě tedy nebrat za každé slovíčko a mít otevřenou hlavu i srdce hlavní myšlenkové lince. Věřím a přeji sobě i vám, aby vás následující řádky pobavily a obohatily a skrze vás pak i lidi ve vašem okolí.

***

Před pár lety jsme se na téma vztahové otevřenosti bavili s mým bratrem. Vidí a žije problematiku velmi podobně jako já a mnoho postřehů vzniklo mimo jiné i během našich debat. Dostali jsme se k tomu, že by měla být napsaná tato kniha. Bratr však namítal: „No jó, ale já bych se za to nepostavil. Kdyby se mě někdo zeptal, tak bych nebyl schopen říct, že mi to opravdu funguje.“ Měl na mysli to, že když se on nebo jeho partnerka zamiluje i do někoho dalšího, tak dříve či později původní vztah na milostné rovině skončí. Na tuto výhradu mám tři zásadní odpovědi:

1. To, že vztahová otevřenost „nefunguje“, platí v paradigmatu a hodnotovém rámci běžných vztahů. Tam je (pře)trvání vztahu bráno jako úspěch a konec jako selhání, ačkoliv by byl pro protagonisty prospěšným. Otevřené pojetí vztahů nese úplně jiné účely a kritéria úspěchu. I o nich je tato kniha.

2. Co se týče vztahů, žijeme v přelomové době. Převážná část lidí však úplnou vztahovou otevřenost dle dále popsaných ideálů nezažije. Jako společnost ani jako jednotlivci tyto ideály zcela naplňovat neumíme a ještě několik generací umět nebudeme. Nejsme toho schopni už jenom proto, že vztahy takto nevnímá většina. To však podle mě není důvodem zůstávat ve vztahovém systému mrtvém a špatném, byť ze setrvačnosti ještě dýchajícím. Raději budu celý život „ztroskotávat“ při naplňování těchto lepších ideálů, než třeba i „úspěšně“ žít v modelu mrtvém a mnoho duší umrtvujícím.

3. Určité touhy duše nebudou a ani nemohou být ve starém partnerském modelu naplněny. Alespoň ty mé by nebyly. Prožít nádherné, bohaté a naplňující zkušenosti mi umožnily až níže popsané ideály a přístupy otevřenosti. A já bych moc přál podobné prožitky každému. Já tedy říkám ANO. Mně osobně otevřený vztahový model funguje a za nic na světě bych se do starého paradigmatu nevrátil. Má duše je šťastná a partnersky, eroticky i romanticky naplněná.

Je pravdou, že když se otevřené vztahy měří

dle měřítek běžných vztahů scestných,

v tabulkách takových že příliš oslnivě nezáří,

snadné zařadit je do kategorie méněcenných.

Však co je zač to kritérium dlouhodobosti,

když na první místo se dá, zda vydržely…

Neptat se na lásku či naplnění dosytosti,

to hloupí bychom podle mě byli.

Já vztahy úspěšné pro sebe měřím jinak,

zda štěstí přinášejí, až budeš se jím zalykat,

zda chceš kvůli nim lepším se stát,

ba bohům alespoň těm z Olympu se podobat.

Zda učíš se v nich svému srdci naslouchat,

a povrchním - těm snadným tužbám odolat,

v lásce konat a milovaným ponechat svobodu,

když cesty se rozdělí, požehnat v rozchodu.

K bezpodmínečné blaženosti obou a všech,

k tomu přec každý krok by měl vést,

ať trvá vztah hodinu či století v našich snech,

kritérium trvání hloupé je tak, že těžko to snést.

Já neměřím úspěch vztahů na roky,

leč na proměnu mě a blaženosti loky,

když i přes cest rozdělení cítíme své milování,

toť dle mého soudu hluboké lásky prověření.

Takovými kritérii rozhodl jsem se úspěch měřit,

srdci svému i druhých a prozřetelnosti věřit,

sluníčkářsky naivní Ti to možná zní,

však mnoho let již přístup tento duši moji plní.

Přijde mi hloupé na tom lpět,

že s milenkami současnými

milenci budeme i za třicet let,

leč že budeme přáteli milovanými.

Stejně jako jsme teď,

stejně že budeme si vždy,

v očích že uvidíme si vděk,

že dal nás Bůh kdy dohromady.

Kým jsem v tomto tématu já

Farář říkal, že se máme naučit milovat všechny lidi.

Vyložil jsem si to po svém…

​JAK JSEM JIŽ NAZNAČIL, to, že můj vnitřní, psychologický i erotický svět nezapadá do běžných norem, jsem zjistil velice brzy. Zpětně a v dlouhodobé perspektivě vidím, že téma souběžné lásky k více lidem je jedno z těch podstatných, pro které jsem se narodil. Když jsem si na osobním vision questu poprosil o větší spojení se svou duší a hlasem jejího vedení[5], přišlo mi silné a velmi jednoznačné nasměřování – napsat tuto knihu. Poslechl jsem a kniha skrze mě začala naskakovat po stránkách. Děkuji za to.

***

Mou první milostnou „zasvětitelkou“ byla dívka přibližně stejně stará jako já, milostných zkušeností však měla mnohonásobně více. Můj vnitřní i vnější svět tenkrát tvořil z 80 % triatlon a vše, co s ním úzce souviselo: zdraví, strava, regenerace. Zbylých 20 % bylo rozloženo na všechny ostatní záležitosti světa, včetně sexuality. Má zasvětitelka byla krásná. Kromě nerovnoměrných křivých zoubků byla dokonce velmi krásná. A byla to nymfomanka.

Tělesná chemie nám fungovala dokonale a právě s touto nymfomankou jsem během pár měsíců prožil celkem hodně z toho, co je při převážně animálním spojení možné. S pár dalšími ženami jsem prožil vesměs nárazové milostné lekce. A byť jsem se vždy angažoval i citově, říct, že jsem je miloval, by bylo asi příliš silné tvrzení. Po celou dobu tohoto objevování krás mužsko-ženské interakce jsem však byl stále více a více zamilovaný do mé spolužačky ze sportovního gymnázia, říkejme jí třeba Křemílek.

Byla to malá, nenápadná, extrémně šikovná a nádherně tvarovaná gymnastka, pružná jako gumídek a nejchytřejší z celé třídy. Dokud se jí učitel z kteréhokoliv předmětu nezeptal napřímo, mlčela. Pokud se však zeptal přímo jí, bez váhání řekla vše, co k danému tématu náleželo. Působila jako šprtka, ale učila se mnohem méně, než ostatní. Byla prostě “jenom” velice inteligentní. Takový malý a nenápadný, ale přesto zářivý diamant.

Tenkrát už docela dlouho chodila se svým prvním klukem a rozhodně to nevypadalo, že by se na tom mělo cokoliv měnit. Dával jsem si velmi záležet na skrývání svých sympatií, neb polohy zamilovaného trouby jsem si užil dosyta s jinou spolužačkou už na základní škole a opakovat jsem to tentokrát nechtěl. Takže jsem se svou milovanou pro jistotu téměř nemluvil. Dovolil jsem si však o ní do sytosti snít. Tehdy jsem začal projevovat svého vnitřního romantika psaním veršů, kterých nebylo málo, a některé nebyly vůbec špatné. Snil jsem o ní a psal básně, reálně jsem ji však vůbec neznal. I tak jsem tenkrát prostě věděl, že bych s ní mohl strávit celý život a že by to byl život krásný.

Ještě před naším sblížením jsem si představoval náš možný společný život. Po ničem jsem svým horoucím srdcem netoužil více, než po ní jako své partnerce. Poněkud mě tedy zneklidnilo uvědomění, že se zřejmě někdy v budoucnu budu chtít milovat i s dalšími ženami. Na mysli jsem měl i svou první zasvětitelku. To, co jsem zažíval s ní, budu chtít, byť třeba trochu jinak, určitě zažívat znovu. Tyhle obrazy jsem však určitě neměl a vlastně ani nechtěl zažívat se svým překrásným, něžným, zbožňovaným diamantem. Tenkrát jsem ještě neznal mužské schématické rozlišování žen na „Madony“ a „Děvky“, ale možná tam sehrálo svou roli.[6]

***

Pocházím z “nerozpadlé” rodiny. O to náročnější a podivnější mi mé rozporuplné pocity tedy připadaly. Celistvost rodiny jsem byl naučen brát jako nezpochybnitelnou hodnotu a ideál. Žili jsme velmi harmonicky, rodiče měli až na pár drobných excesů překrásný vztah a dělali pro blaho rodiny to nejlepší, co mohli. Jejich vzor rodinné i partnerské stability a sounáležitosti si v sobě nesu dodnes a emoční, lidské i hmotné zázemí toužím přinášet i svým milovaným[7].

Četl jsem tenkrát Annu Kareninu a byl jsem vyloženě zděšen, že stejné téma jako já, řešil Tolstoj již před více než 100 lety a přesto o tom nikdo seriózně nemluví. Nebyl jsem schopen přijmout žádnou z běžných, uměle a banálně zjednodušujících interpretací Anny Kareniny. Buď byla Anna morálně pochybná a Tolstoj ji odsuzoval za to, že se Vronským nechala svézt a kromě Karenina kvůli němu opustila i své dítě. Nebo byl Vronský rozmazlený šlechtický floutek, který Annu svedl jenom pro své povrchní potěšení. V další interpretaci za celou tragédii může Karenin. Byl sice ve všem správný, seriózní a společensky uznávaný, nebyl však schopen naplnit Anninu divokou vášnivost a hlubokou touhu po romantice. Skoro každá interpretace podsouvala Tolstému nějaké morální hodnocení celé situace. Podle mě tam však žádné nebylo a to mi přišlo geniální i děsivé zároveň! Šlo o střízlivý a velmi detailní popis vnitřních světů, potřeb, vášní a tužeb postav, které vedly k tragédii. Ta však neměla viníka, toho špatného, na kterého by se mělo ukázat prstem a potrestat jej.

Už tehdy jsem viděl, že celý svět je vlastně plný velmi podobných dramat. Většina lidí pociťuje, že jim druzí ubližují nebo je omezují. Zároveň však oni sami druhým způsobují bolest, ať už tím, že své vášně alespoň částečně prožívají, nebo tím, že touhy a lásky zabraňují prožívat druhým. Viděl jsem také, že svět je plný oněch „interpretů“, kteří mají vždy jasno v tom, kdo je oběť a kdo viník, kdo je amorální „nevěrník“ a kdo chudák „podváděný“.

***

Po téměř dvou letech mé platonické lásky jsme se přes kamarádství stali s Křemílkem také milenci a partneři. Láska to byla překrásná a já si tak „ověřil“ i správnost svého pocitu, že bychom spolu mohli strávit celý život. A že by to byl život krásný. Téma otevřeného vztahu tehdy úplně zapadlo. Nikdo okolo jej neřešil, tak proč bych měl já.

Téma možné erotické interakce s více lidmi jsem otevřel zhruba po třech letech společného soužití a studia na univerzitě. Já studoval bohemistiku a filozofii, Křemílek matematiku a ekonomii. Vzpomínám si na svou tehdejší úvahu o “praktickém” rozdělení citového milování s partnerem a sexem bez lásky, který má, mimo jiné, naplnit např. potřebu sexuální variability. Myslím, že jsem tuhle pitomost ani nevymyslel sám, ale odněkud jsem ji převzal. Každopádně byla v rozporu s tím, jak jsem už tenkrát celé téma vnímal.[8]

Křemílkovi jsem posdílel svou stoprocentní jistotu, že by ji moje intimní sblížení s někým dalším nijak neohrozilo a nemiloval bych ji o nic méně. Logicky jsem si také odvodil, že ani já bych se neměl cítit ohrožen, pokud by milostnou avantýru měla ona. Dostala ode mě oficiální povolení s tím, že mi to raději nemá říkat. V tématu své vlastní žárlivosti jsem si totiž nebyl úplně jistý. Poděkovala mi za mou velkorysost, nabídku přijala a sdělila mi, že já žádné takové povolení nemám :-) Zpětně mi to přijde extrémně roztomilé a vlastně i úplně lidské. Už jenom začít se bavit o tomto tématu bylo tehdy odvážné.

***

Zajímavých podnětů ke vztahové tematice se mi dostalo také v rámci univerzitního studia. Z literatury bych zmínil celé dílo Milana Kundery, který mě kromě mistrovství slova velmi bavil především spojením vážnosti a humoru. Kundera bravurně propojoval společenské a politické rozměry s těmi milostnými, které rozhodně nedržel pouze v monogamním rámci. Na jeho ranou tvorbu jsem vypracoval i dle hodnocení komise velmi solidní bakalářskou práci.[9]

Ve filozofii to byl zase velmi hluboký ponor do oblasti evoluční psychologie, kterou jsem měl možnost absolvovat v rámci filozofických základů darwinismu. Zde jsme dlouze a vášnivě studovali a debatovali nad evolučními kořeny altruismu, promiskuity, ženského orgasmu a dalších fascinujících jevů.

***

V dobách vrcholového sportu jsem v rámci regenerace začal chodit na masáže a záhy jsem docenil obrovský potenciál, který dotyk může mít. Když jsem se později doslechl o tantra masážích, při kterých se do celého těla rozvádí cíleně probuzená rozkoš, přilákalo to mou pozornost. Ve druhém ročníku univerzity jsem tedy začal navštěvovat kurz tantra jógy, ve kterém jsem se postupně dostával k hlubšímu a celistvějšímu pohledu na tantru. To, co mě zpočátku zaujalo nejvíce, byla údajná schopnost oddělit orgasmus od ejakulace a milovat se tedy velmi extaticky a jakkoliv dlouho. To mi tenkrát přišlo stejně neuvěřitelné, jako to většině lidí připadá dodnes. Rozhodně mi to však, stejně jako tantrická masáž, znělo jako prožitek a schopnost, která by se mi v životě mohla hodit.

S Křemílkem jsme měli milostnou rovinu nádhernou, lidskou a nesmírně hlubokou. Vždy mě však trochu štvalo, když by celá roztoužená v milování nejraději pokračovala a já už nemohl, protože orgasmus s ejakulací. Motivace k tomu, začít na sobě pracovat, to byla sice celkem přízemní, ale funkční.

Počáteční techniky byly poměrně pochopitelné i pro můj, pořád ještě převážně sportovní a nově také vědecký, mozek. Je-li sexuální funkce realizovaná svaly, je jasné, že budou-li tyto svaly silnější, bude lepší i výkon. To mi dávalo smysl stejně jako fakt, že silnější svaly se lépe ovládají.[10] Posilováním svalů pánevního dna jsem začal skutečně vnímat i jemnější proudění energie po těle, přesně jak se v kurzu učilo. Bylo mi také vysvětleno, že opravdu dobře proudí energie pouze v jógovými ásánami uvolněném těle. Tělesná ztuhlost byla vždy mou slabou stránkou. Jako snaživý plavec jsem byl asi nejztuhlejší z celé třídy. Jako profesionální atlet triatlonista jsem si svaly dokázal cíleně uvolnit dost na to, abych se v 19 letech stal evropským šampiónem. Ale já a jóga?! O té jsem si myslel, že je pro staré babičky nad hrobem, které už nic jiného dělat nezmůžou. V počátcích cvičení jógových ásán jsem dost trpěl, neutekl jsem však od toho.[11]

Výsledky mého úsilí nebyly nikterak rychlé, spíše bych je nazval velmi plíživými. Třetí ročník univerzity jsem strávil studiem v Německu. Tam jsem si kromě drilu němčiny naordinoval výcvik kalokagathie[12], základy juda, žonglování, stojky, hru na flétnu a tantra jogínská cvičení, zaměřená na ovládání sexuální energie. Když jsem se pak po dvou letech průběžného úsilí z Německa vrátil, už jsem nebyl tím, kvůli kterému naše milování končilo. V mém chápání jsem postupně dorostl Křemilčinu přirozenou milostnou kapacitu a ona neměla touhy ji systematicky navyšovat.[13] Mé prožívání erotiky i celého života se však za tu dobu výrazně proměnilo a nehodlal jsem tyto nové světy přestat objevovat.

***

Křemílek se poté na studiích v Mariboru potkala a sblížila se skvělým klukem. Po návratu mi o tom řekla a vlastně to byl můj první a moc pěkný opravdový kontakt s něčím, jako jsou otevřené vztahy. Zdali on o mě věděl, si nejsem jistý, ale byť jsme se nikdy nepotkali a znal jsem jej pouze z vyprávění a fotek, měl jsem ho opravdu rád. Během jejich vztahu se Křemílek naučila perfektně anglicky a viděl jsem, jak s ním zažívá úplně jiný život i jiný způsob dobrodružství, než se mnou.

Po dalších několika měsících mi přišla do života totální a úplná tantrická bohyně. Byla to žena, Anděl s ďáblíkem v očích i celém těle, naprostý živel smíchaný z výbušné vášně, hluboké spirituality, jemnosti a uměleckosti. Do duchovního vývoje i vědomé erotiky byla vnořená podstatně více a déle než já. S Křemílkem jsme se tou dobou rozešli po sedmi krásných letech, v lásce, bez dramat a pocitů ublíženosti či křivdy. Naše cesty se rozvíjely výrazně odlišným směrem, avšak dodnes jsme blízcí přátelé a já ji dodnes miluji.

Anděl se stala mou zasvětitelkou, milenkou, partnerkou a milostnou i emoční trenérkou. Zpočátku jsem byl přesvědčen, že jí nebudu stačit. Pár dní či týdnů si se mnou pohraje, než půjde dál, jako nezkrotitelná divoká šelma. Co by si se mnou asi tak počala? Dokončoval jsem univerzitní studium filozofie a byl jsem hlavoun a suchar, vnořený do knih a diplomové práce o svobodné vůli. Anděl tenkrát vyučovala jógu a byla přirozeným středem pozornosti mnoha duchovních akcí.

Byli jsme spolu pět let. Pět let obrovské vášně, sicilské lásky a emočních výbuchů, výletů, týdnů společného stání na hlavě a dalších jogínských praktik a tantrických táborů, lyžování a společného cvičení akrobatické jógy. V průběhu našeho vztahu jsem začal učit tantra jógu a díky jejímu pošťouchnutí, respektive pořádnému kopanci, jsem začal jezdit do Dánska na instruktorské kurzy, kde jsem našel svého duchovního učitele Advaitanandu.

S touto ženou jsme dělali všeho strašně moc, byť ona by vám řekla, jak málo toho bylo. Milovali jsme se velmi vášnivě. Mnohé měsíce jsme promilovali i několik hodin denně. Můj pokoj v Olomouci se stal promilovaným tantrickým chrámem. Milovali jsme se v autech, uvnitř i na kapotách, milovali jsme se na březích jezer, na záchodech v restauracích, v přírodě i na stromech. Ta holka byla božsky nespoutaná a přitom dětsky nevinná, přirozená a hravá. Naše milování bylo přitom i hluboce spirituální a Bohu věnované, byť zpětně vím, že jsme všechny energie zdaleka neovládali perfektně. Neprožívali jsme sice vybití energie v podobě ejakulace a explozivních orgasmů,[14] avšak leckdy jsme po našem divokém milování nemohli skoro ani chodit, což je jedním ze spolehlivých indikátorů nedokonale zpracovaných velkých dávek energie.

Anděl již tyto prožitky přede mnou zažívala a já později s jinými ženami také. Ona v tom pro mě byla první a už navždy v mých očích zůstane nepřekonatelnou, nejlepší, nejbožejší a přirozeně tantrickou milenkou, která kdy na tomto světě žila. Byla mi zasvětitelkou, která mě naučila prožívat určitou část jejích prožitků.

S tímto Andělem jsem po několika měsících došel úplného milostného naplnění. Pocítil jsem velmi silně neskonalou vděčnost Bohu i tomuto Andělu za jejich dary. A pocítil jsem, že pokud už nic dalšího milostného v tomto životě neprožiju, zemřu na této rovině naplněný. Nemám-li už dostat více, nebudu to reklamovat. Dostal jsem dost na celý zbytek života a jsem horoucně vděčný a až po okraj plný.

***

Na počátku své tantrické transformace jsem zažil milou příhodu. V rámci doktorského studia jsem pobýval ve Vídni na speciálním programu kognitivních věd. Ačkoliv jsem zažíval bouřlivé a naplňující milostné zkušenosti, stále jsem ještě piloval schopnost přirozeně a snadno navazovat kontakt se ženami a balit je. Umět být pohotový, vtipný a zábavný v cizím jazyce natolik, abyste sbalili domorodou ženu germánského původu v jejím přirozeném prostředí je v podstatě spolehlivější prověrkou zvládnutí jazyka, než státnice.

Potkal jsem ji v tramvaji, když jsem se ptal na cestu vídeňskými spletitostmi. Kousek mě doprovodila, hezky jsme si popovídali, vyměnili čísla a domluvili si rande. Po pár dnech jsme se setkali a užili si moc hezký čas. Já měl po ruce největší zajímavosti z neurověd a zároveň hojnost již nejenom teoretických poznatků ze spirituality a tantra jógy. Dali jsme si dvě skleničky vína. Byl jsem vtipný a pohotový a trochu se ukazoval ve světle zkušeného jogína s vědeckým přesahem, ne však moc, aby mohla zářit hlavně ona. Bavila mě. Také cvičila jógu a studovala andragogiku. Byla pevná, dobře stavěná a usměvavá a vtipná.

Po jedenácté hodině jsem se začal mít k odchodu. Jak jsem i jí řekl, každý den přesně o půlnoci jsem v propojení na dálku s mou českou milenkou stál čtvrt hodiny na hlavě. Pozvala mě k sobě s tím, že můžeme stát na hlavě spolu. Bylo zřejmé, že bychom potom mohli navázat i dalšími tantrickými praktikami. No to jsem nemohl odmítnout, obzvlášť po mém předchozím trochu vytahování. A tak jsme šli.

Cesta byla delší, než jsem čekal a půlnoc se povážlivě blížila. Za čtyři minuty celá jsme dorazili do jejího bytu, respektive pokoje. Fofrem jsem se zvnitřnil a hledal vhodné místo, kde polohu zaujmout. V rámci našeho tantra kurzu totiž platí naprosto striktní pravidlo, že na hlavě se stojí vždy u zdi a to nehledě na pokročilost jogína. Rozhlížel jsem se po pokoji: prosklené dveře, skříň, poličky, postel, prádelník, okno, radiátor, druhé okno. Ani kousek zdi nebyl volný.

Ačkoliv jsem již měsíce zeď pro oporu nikdy nevyužil, lehce jsem znervózněl a zvolil ”zlatou střední cestu”. Nepostavil jsem se ani úplně do prostoru, abych se když tak mohl smotat do kotoulu, ani těsně k nějaké hypotetické opoře, nýbrž jsem se na hlavu začal stavět asi metr před prádelníkem. Moje rakouská kamarádka již stála na hlavě. Prozvonil jsem milenku a s hlavou na zemi se lehce odrazil nohama. Málo. Odrazil jsem se znovu trochu více, neb jsem cítil, že by už bylo velmi vhodné být v ukázkové jógové pozici. Úplně mikroskopicky jsem to však překopl a pár vteřin jsem byl na totální hraně. Věděl jsem, že překlopit se za žádných okolností nesmím a tak jsem napnul všechny svaly, abych pádu zabránil. Strašlivě jsem si uprdnul a po doznění toho zvuku jsem se nejvíc toporně skácel na prádelník. Při pádu jsem navíc skopl plechovku s nedopitou limonádou, která nyní tekla přímo do prádelníku, na její čistě vypraná trička a kalhotky…

I pokud byste si chtěli pouze představit situaci větší trapnosti a ostudy, měli byste zřejmě co dělat. I takové, ne vždy příliš slavné, avšak o to vtipnější a poučnější zkušenosti mohou být součástí prozkoumávání milostné lásky k více lidem. I takové situace je dobré obejmout a s láskou přijmout, včetně sebe v nich. A i některé z takto vrcholně trapných situací, kde ego a sebeobraz dostanou po zásluze na prdel a vy máte pocit, že nic horšího by se snad ani stát nemohlo, stejně nakonec vyústí v překrásné prožitky... 

***

Byť jsme náš vztah měli s Andělem definovaný jako „otevřený“, časem jsme zjistili, že si pod tím pojmem představujeme něco dost odlišného. Ona rozdílnost začala vylézat na povrch, když jsem se jednou pomiloval s její tehdejší spolubydlící.

Drama z toho bylo neskutečné a oba jsme se cítili zranění. Ona tím, co a jak jsem udělal a já tím, že jsem v tom nebyl přijatý. Nedařilo se mi najít, co a proč bylo špatně. Vždyť přece máme ten “otevřený” vztah. Zpětně vidím, jak ploché a hrubé bylo tenkrát mé rozlišování správnosti. Jaké jiné by však mohlo být, když jsem se celkem najednou ocitl na poli, kde jsem nikdy nebyl a které je navíc ve společnosti tabuizované?

Tenkrát pro mě otevřený vztah znamenal, že můžeme navazovat i jiné intimní vztahy a není to bráno jako nevěra. To bych vám ale nepřál vidět toho Anděla pomsty, který mi celou svou emoční škálou vyjadřoval, že tohle rozhodně není otevřený vztah, že je to s*ačka, která není správná a nemá se takto žít. Snažil jsem se jí porozumět a uvidět, co dělá rozdíl mezi sdílením intimity s více lidmi, při kterém se intimita i důvěra umocňuje, a prostým zahýbáním, které ubližuje a vytváří hlubokou nedůvěru.

Anděl měla s paralelně probíhajícími partnerskými vztahy více zkušeností a já jsem ji jako učitelku a průvodkyni velmi respektoval. Bohužel však tenkrát mluvila řečí, které můj hodně mužský, racionální a vědecký mozek nebyl schopen rozumět. Neuměla to říct tak, abych to pochopil a možná to ani nešlo. Vnímal jsem, že má asi pravdu i správnou intuici. Neuměl jsem to však přeložit do jazyka a světa mně vlastního. Začal jsem tedy dané téma prověřovat ze všech stran.

Během následujících měsíců jsem se miloval s mnoha ženami. Splnilo se moje zadání a touha, kterou jsem před mnoha měsíci dosti silně a ne zcela prozřetelně vyslal, a to stát se pro ženy velmi přitažlivým. V kombinaci s tím, že jsem byl partnersky i milostně zcela naplněn, se začalo dít ono biblické: „Kdo má, tomu bude přidáno“. Já jsem měl, a tak mi bylo přidáváno hodně. Aniž bych se o to snažil a tyto situace vyhledával, tak se to prostě dělo. V tomto rozměru ani Anděl nezůstávala pouze andělem a prožívala vlastní avantýry a peprná milostná dobrodružství.

Mnohé ze svých zkušeností jsem s ní sdílel, mnohé také ne a na některé přišla sama. Vlastně mám pocit, že stejně o všech věděla. I v této oblasti měla tak nesmírně vyvinutou intuici, až se mi z toho děsem i obdivem tajil dech.[15] Již zde jsem začínal chápat, jak hloupé je zkoušet něco zatajit a že na podvědomé úrovni všichni vědí, na co myslíš, všichni vědí, jak se cítíš i s kým spíš či nespíš. Jen máme ke svému podvědomí každý jinak otevřený přístup.

Moc jsem Anděla miloval. Stejně tak jsem ale miloval další ženy, byť úplně jiným způsobem. S úžasem jsem pozoroval, jak jsou pro mě další ženy důležité a nenahraditelné, ačkoliv jsem mnohdy nebyl schopen říct jedinou rovinu, ve které bych s nimi zažíval něco lepšího než s Andělem. Naprosto vážně mi s ní totiž nic nechybělo. Byla pro mě dokonalou.

​V naší psychice jsem si časem všiml zajímavého rozměru. Oproti tomuto živelnému Andělovi jsem byl i přes všechny své avantýry pomalý a nudný suchar. Vlastně jsem se jí chtěl mimo jiné i svými avantýrami přiblížit a držet s ní krok. Chtěl jsem být tím, kdo pro ni nepřestane být po pár týdnech zajímavý. A na štěstí i neštěstí fungovaly moje snahy výborně. Sic byl tento způsob života z velké části neharmonický a psychicky náročný, léta jsem pozoroval souvislost mezi mými avantýrami a opakovaným oživováním našeho milostného života.

Během i po jakémkoliv mém “záletu” se naše milování s Andělem stávalo znovu a znovu více kosmickým. Jedna z mých částí nechtěla nic jiného a nic víc, než být pro tu svou jedinou milovanou princeznu mužem, který ji neustále uchvacuje, zajímá, přitahuje a oblažuje. Ony “zálety” jsem tehdy používal jako nejsilnější afrodisiakum pro svou nejvíce milovanou ženu. Zároveň si však každou danou milostnou epizodu vybrala má duše a každou danou ženu jsem miloval. Každou tu lekci i každou tu ženu jsem chtěl zažít, poznat a prozkoumat.

Tak jsem ochutnal jeden ze silných paradoxů sexuality. Ženy[16] sice chtějí a někdy i velmi sugestivně vyžadují partnerovu „věrnost“, tedy milostnou výlučnost. Když se tak neděje, běsní, zuří, vyčítají, jsou zklamané a utrápené. Zároveň se však chtějí nejvíce milovat s tím, z koho ještě cítí předchozí nádherné milování s někým dalším. Mám v sobě možná mnohem více „hodného“ a spořádaného kluka, který by nejraději dělal jenom to, co své milé na očích vidí. Problém je to, že toho v těch očích vidím až příliš mnoho. A mnoho z těch rozpoznaných tužeb mé milované a mnoha dalších žen prostě nejsou sourodé.[17]

S Andělem jsme však zdaleka nežili jenom milostnými dramaty. Já jsem intenzivně pracoval na rozvoji podnikání, Anděl tvořila obrazy, učili jsme klasickou i akrobatickou jógu, vařili, jedli, snili, hodně se smáli, trochu se hádali, jezdili na výlety, semináře nebo navštěvovali rodiče. Zkrátka „normální“, vášnivý a plný život.

***

(Ne)jednou jsem se zamiloval opravdu závažně. Poslední den jedné sedmidenní silvestrovské akce jsme hráli moc pěknou hru. Muži i ženy dali do dvou klobouků dotazy na opačné pohlaví a po rozdělení na mužský a ženský svět se tahaly otázky. Kdo cítil, že na ni má odpověď, odpověděl. Projevil jsem kousek své moudrosti, kterou jsem měl nastřádanou filozoficko-tantricko-andělským výcvikem a kterou mám hlavně od přirození :-) Vypadly ze mě dvě nebo tři velmi dobré odpovědi na ženami položené otázky. Po skončení cvičení se ženy staly stromy, jež šli muži obdivovat a chápat. Poté jsme se vyměnili.

Přišla ke mně ladným kočičím krokem. Byla sebevědomá a klidná, zároveň však plachá. Vpila se do mě svýma hlubokýma zkoumavýma očima a v tomto plném propojení jsme zůstali stát několik minut. Nikdy předtím jsem ji neviděl.

Na závěr akce si šla pro poděkování jako jedna z hlavních lektorek. Řekli jsme si něco zanedbatelně málo, energeticky však létaly ohňostroje. Její dotaz na mé jméno jsem celkem vtipně nezodpověděl a po tom jejím se nepídil.

Hned po návratu domů jsem ale začal zjišťovat, o koho se jedná. Byla to celebrita, lektorka s perfektním zahraničním vzděláním, autorka bestselleru a hvězda ženského seberozvoje. Řekl jsem si: “A do pytle, do koho jsem se to zamiloval!?” Byla starší než já a zcela evidentně v lecčem i znatelně zralejší. Během mého „lustrování“ mi sama napsala. Vyměnili jsme si několik moc milých zpráv a pak jsme se rozloučili s tím, že se budeme těšit na další případné setkání. Já jsem do ní však zůstal velmi hluboce zamilovaný. Znovu jsem vůbec nechápal jak, ale Anděl to okamžitě věděla. Darovala mi její knížku, ať prý se s ní mohu mazlit. Potvora jedna vševědoucí!

Po půl roce se konala další podobná akce, a i když jsem neměl jak zjistit, zda tam bude, jel jsem primárně kvůli ní. Vlastní vystoupení a lekce akrojógy mi byly krásnou záminkou jet a doufat, že přijede i ona. Stalo se. Pozdravili jsme se a objali, jako bychom vzpomínali, kde že jsme se to asi viděli, ve mně se však celé vesmíry otřásaly. Na pohled jsem myslím zůstal úplně střízlivý a vnitřně velmi vděčný za trénink neprojevování zamilovanosti s Křemílkem a mnoha dalšími ženami.

​Druhý den jsme se hezky zapovídali na sluníčku ve stánku se studeným čajem. Mezi řečí si svému kamarádovi řekla o masáž. Zmínil jsem, že to taky trochu umím a že bych jí tedy mohl namasírovat já. Domluvili jsme se na večer po mém akro vystoupení. Jako pankáč, jogín a divoch jsem nespal na pokoji, nýbrž u ohně na kůži z berana. Po skončení hlavní části programu jsme se tedy uprostřed jinak živého dění uchýlili do masírovacího chrámu, který jsem zimprovizoval ve workshopovém stanu. Tam jsem jí udělal krásnou tantrickou masáž a byl neskonale vděčný za umění tohoto způsobu doteku nejen těl, ale i energií a s Boží milostí i doteků duší. A tehdy to byla právě jedna z těch požehnaných chvil. Tělům, energiím i duším se ten dotek velmi líbil.

Po masáži jsme se začali mazlit a lehce pusinkovat. Toužil jsem ji oblažit a dát jí ze sebe to nejvíc a to nejlepší, co mám a umím. A tenkrát už jsem nejen uměl, ale také věděl, že umím. Měl jsem za sebou však i zkušenosti s tím, že pomilovat se příliš brzy, třeba na prvním rande nebo vlastně i před prvním rande, s sebou může nést určité nejen pozitivní vedlejší efekty. Tu ženu jsem miloval. Zároveň jsem před ní byl nervózní, jako malý školáček před velkou a skvělou paní učitelkou a královnou. Nechtěl jsem ji přece jen tak ojet ve vojenském stanu, kolem kterého se courají lidé, jako nějakou selku. Pošeptal jsem jí, ať se nebojí, že nic dalšího neudělám, leda by o to prosila.

Mazlili jsme se dál a víc. Něžně, láskyplně a více než jsem původně chtěl. Pak jsme se na sebe podívali, přesně jako před půl rokem poprvé a já s celým svým zamilovaným srdcem na dlani řekl: “Popros” … a ona naprosto vážně, klidně avšak bez zaváhání řekla: “Prosím Tě.” A bylo to překrásné. 

Po domazlení, uprostřed hluboké noci, jsme vyšli ruku v ruce pod širé nebe plné hvězd. Zašel jsem do auta pro dárek a dlouhý milostný dopis. Bylo jí jasné, že jsem neměl jak vědět, zda na akci dorazí, natož, jak naše láska vyústí. Byla dojatá a já neméně, v totální blaženosti proměně.

Druhý den jsme si dlouze a hluboce popovídali u ohně. První rande. Mimo jiné jsem jí řekl i o přítomnosti Anděla v mém životě. Řekl jsem jí, kdo jsem, čím žiju a jaké partnerské ideály vyznávám. Příliš jsem si jí i sebe vážil a miloval, než abych před ní cokoliv skrýval. Další den jsme se šli projít do okolních lesů a luk. Na otepích slámy jsme spolu souznívali, párové ásany cvičili a nádherně se milovali. Při krásném výhledu jsme byli jako boží děti, celiství i prostí. Byly to chvíle absolutní romantiky, jedny z mnoha, pro které jsem se narodil. Vzpomínám na tyto chvíle i po mnoha letech. Neteskním, jak nádherné to bylo a že bych si to přál zažít znovu. Velmi zřetelně cítím, že zrovna tyto prožitky si má duše v sobě stále nese a budou pro ni trvat navěky. Blažím se a sytím jejich dokonalostí.

Po návratu domů jsem realizaci lásky sdílel s Andělem. Byť bylo s půlročním předstihem vyřčené a zvědomené, že mezi námi nějaká láska je, stejně to nebylo bezbolestné. Já jsem se však cítil naprosto nevinně a čistě. Možná poprvé jsem udělal vše „správně“ a odměnou mi byl úplný klid a soulad na srdci. Myslím, že i Anděl si mě za to vážila.

***

Další a další setkání s touto Láskočarkou, jak jsem jí říkal, byla opět nádherná, hluboká a plná romantiky, souznící na tělech i na duších. Rozuměli jsme si v myšlenkách i v lásce ke knihám. Někdy jsme se bavili jenom německy, vzájemně se podporovali při rozvoji svých poslání, hodně se smáli, avšak hlavně jsme nechávali vášnivou láskou promlouvat naše těla. Ona můj svět nesmírně obohatila a doufám, že i já ten její.

Za asi ¾ společného roku jsme zažili i hezké chvíle ve třech, spolu s Andělem. Po čase na sebe holky začaly více žárlit. Možná proto, že viděly, že i tu druhou miluji plně a nehodlám své city jakkoliv ředit. Možná jsem nebyl zralý na takhle vážné bytí ve dvou vztazích. Nebo jsme po tom množství milování dostatečně necvičili, což jogíni z dobrých důvodu zdůrazňují jako naprostou nutnost. Možná to prostě jen nemělo být, byť jsem pro oba vztahy udělal maximum.

Po tři čtvrtě roce se se mnou obě holky nezávisle na sobě v jednom týdnu rozešly, abych si prý zůstal s tou druhou. Neřekl jsem jim to, odjel na chatu a byl smutný a šťastný zároveň. Smutný, že to nemůže pokračovat. Radostný, ba až šťastný, že jsem zůstal k sobě i jim pravdivý a odmítl si “vybrat” pouze jednu z nich. Pokud si musím vybrat mezi dvěmi milovanými ženami, vybírám si obě, nebo ani jednu. Byl jsem pak přes půl roku sám, bez partnerských i jakýchkoliv jiných milostných vztahů. Vždy jsem věděl, že opravdová „otevřenost“ s sebou nese nejen možnost být s více láskami v jeden čas, ale také otevřenost tomu, být sám, má-li to tak být a ze samoty do vztahů neutíkat. Prostě být otevřený všemu, co život přináší a duše právě touží a potřebuje prožít.

***

Od té doby jsem zažil a zažívám hojnost překrásných vztahových, romantických i milostných prožitků. Některé byly víceleté, a jiné, neméně podstatné a neméně intenzivní, byly pouze pro danou chvíli. Množství a hloubka těchto prožitků by mi vystačily na deset životů, přičemž roste míra harmonie a souladu, které tyto prožitky tvoří.

Zažil jsem, jaké je být dlouhodobě ve vztahu se ženou, která má jiného muže, aniž bych já sám prožíval další vztahy či milostné interakce.

Zažil jsem, jaké je vidět “svou” milovanou ženu v milostném objetí s jiným mužem a cítit její(ch) rozkoš a naplnění, kterého jsem i já součástí.

Zažil jsem, jaké je milovat se deset hodin denně a co přináší, když si mě dvě milované ženy předávají tam a zpět.

Zažil jsem, jaké je být zamilovaný a milostně interagovat se ženami, které jsou si blízkými kamarádkami. Vím, jaké je, když se jedna vůči druhé nebo vůči mě zavírá. Vím, jaké je když se “spolčí” a  “spolupracují” na tom, abych se stal celistvějším, než jakým jsem. Vím, jak mohou ženy čarovat, abych zcitlivěl a porozuměl něčemu, co pouze jazykem od jedné z nich slyšet neumím. A vím jaké je, když jedna druhé přeze mně posílá vášnivé polibky.

A znám i velmi dobře stav, kdy mě milostné vztahy vůbec nezajímají, byť jsem zrovna zamilovaný či miluji sebevíce, protože srdce velí, dělat něco jiného.

Ani nevím, co ve mně se tak rozepsalo a některé, před mnoha lety prožité, příběhy připomnělo. Kdo má, stejně jako já, raději aspekty univerzální než osobní, již zřejmě přeskočil na kapitoly teoretické a výukové. Zrovna já bych tak asi učinil :-) Pokud jste si však můj příběh přečetli, tak doufám, že mé sdílení přispěje k vaší cestě k čím dál většímu partnerskému naplnění a osobní celistvosti.

Duše má, veď mě prosím životem,
ať zbytečně tu nebudem,
v lomozu světa i mých myšlenek,
snadné je neslyšet Tvůj hlásek.

A život pak jen opakování banalit bezduchých,
stereotyp vplíží se i do činností prospěšných,
a světu zatím naše hlubší dary schází,
jsou zakopány v „bezpečí“ - plné sazí.

V tichu ať Ti naslouchám,
Tvé vedení rozpoznám,
vždyť dělání věcí rozumných,
k naplnění dovedla nemnohých.

Tvému jemnému vedení se podvolovat učím,
Tvému šepotu v srdci rozumět toužím,
s vyzpytatelnou cestou se tímto loučím,
byť celý by svět hulákal, co dělat musím.

Prosím, duše má, k tomu mě veď,
co Tobě nejvyšší smysl dává,
bych na smrtelné posteli starý děd,
neviděl život, jenž hlubší smysl postrádá.

Ať naplno činím, pro co stvořen jsem,
v duše spánku neprožiju někoho jiného sen,
bych pro dělání věcí “nezbytných”,
nezapomněl poslání podstatných.

Sedím tu v tichu, slyším Tvůj hlas,
ve vedení Tvém (z)mizí pro mě čas.

ČÁST PRVNÍ

Převládající vztahový model

Asi nejlepším motivem, proč vztahy začít stavět na jiných než většinových hodnotách a ideálech, je hluboké pochopení běžného vztahového modelu. 

Jakmile místo falešných příslibů uzříte pravou realitu, kterou tento model tvoří, stanete se vášnivými hledači přístupu nového.

Simon Sinek, motivační řečník, marketingový poradce a autor proslulé knihy “Začněte s proč”, dopodrobna vysvětluje, jak jasné “proč” vede k mnohem větším a lepším výsledkům, než pozornost, směřovaná převážně do oblastí “jak” a “co”.[18] Následující část v této knize je takovým “proč”. Kromě pozitivního: “Aby byly milostné vztahy založené na svobodě a zodpovědnosti.”, nastíním v této kapitole i základní “proč” negativní. Nasvítím hlavní rámec soudobého společensko-erotického modelu, nuance, o kterých se běžně nediskutuje a jeho nedokonalosti a dopady, které nejsou poruchami, nýbrž jeho esencí.  

1. Monogamie

JEDEN MUŽ A JEDNA ŽENA “SPOLU ŠŤASTNĚ AŽ DO SMRTI”

“Tati, co je to ta bigamie?”

“To je synku, když má muž jednu ženu navíc.”

“Ahá, a co je to monogamie?”

“No to je v podstatě totéž.”

Pak se však otec hluboce zamyslí: “Rozdíl je v tom, že za bigamii dostaneš maximálně dva roky, ale za monogamii doživotí.”

MONOGAMIE je pravidlo, umožňující sexuální spojení pouze dvou lidí, obvykle jednou ženou a jedním mužem. Opakem monogamie je polygamie, sexuální život více než dvou výlučných partnerů. Z celosvětového hlediska uznává monogamii jako svůj primární společensko-erotický model pouze necelých 17 % všech etnograficky zaznamenaných světových společenství.[19] Jedná se zejména o moderní západní kultury. Asi 83 % společenství je tedy polygamních. Tato čísla mluví však pouze o tom, zdali člověk v dané kultuře může či nemůže být oficiálně sezdán s více lidmi. Nedozvíme se, jak skutečně společenské uspořádání lidí vypadá či jakým způsobem probíhá jejich erotický život.[20]

Ačkoliv je naprostá většina všech zdokumentovaných etnik polygamní, osidlují v současné době převážnou část planety kultury monogamní, respektive za monogamní se považující. U monogamních kultur je nutno přimhouřit, či si rovnou vypíchnout oči skrz fenomény nevěry, prostituce, či níže popsané sériové monogamie. Proč tomu tak je? Buď je monogamie pokročilejším a evolučně vyšším způsobem života nebo je jedním z příznaků násilné, materialistické, pokrytecké, dobyvačné a utlačující kultury. Tuto otázku si dovolím ponechat otevřenou.

***

​Je-li většina zdokumentovaných společenství nemonogamních, proč se monogamní uspořádání tolik rozšířilo, respektive naše kultura, která je jím typická? Odpovědí může být více. Jednou z nejčastěji uváděných je, že u člověka, jako tvora s největšími rodičovskými investicemi, je pevný a výlučný svazek dvou rodičů pro prospěch potomků nejlepší a evolučně nejvýhodnější. K tomuto argumentu se dostaneme blíže, obzvláště v části knihy “Jiné vztahové modely” či v kapitole “Ale co když budou děti?” Zjistíme, že pro zdůvodnění monogamie se samotnou výhodností pro děti rozhodně nevystačíme. Proto se zde podíváme na, dle mého názoru, mnohem silnější zdůvodnění, proč u nás monogamii máme. Pak budeme moct vyhodnotit, zdali nám k tomuto účelu stále slouží či nikoliv.

Takzvaný “polygynní prahový model”[21] velmi dobře zdůvodňuje, proč si za určitých sociokulturních situací samice či ženy někdy raději vyberou již zadaného partnera, ačkoliv je mnoho jiných “samců” volných.

​V pozemědělské éře začalo být možné shromažďovat zdroje. V podstatě ihned však začaly být rozdělovány nerovnoměrně. Velmi malá část lidí, vesměs mužů, vlastnila naprostou většinu zdrojů a zbývající populace vlastnila neadekvátně málo. V tomto, nyní již na majetek zaměřeném uspořádání, se vyvinula polygynie. V ní majetní muži mají, respektive vyloženě vlastní, více žen. Ačkoliv to pro většinu lidí není zcela intuitivní, pro ženy byla v pozemědělské éře tato varianta společensky i biologicky mnohem výhodnější než soudobá monogamie. Proč?

Představte si hypotetickou společnost o dvě stě lidech - sto mužích a sto ženách. V monogamním uspořádání se spárují dle principu homogamie. Každý si tedy jako protějšek najde přibližně stejně atraktivního partnera.[22] Nejatraktivnější muž, řekněme Brad Pitt, se spáruje s nejatraktivnější ženou, řekněme Angelinou Jolie. Druhý nejatraktivnější muž s druhou nejatraktivnější ženou a tak dále. Stý muž bude se stou ženou. Na každého se dostane.

Dvěstěčlenná monogamní společnost

muž (Brad Pitt)                          1. žena (Angelina Jolie)

muž                                            2. žena

.

.

.

100. muž (bezdomovec)              100. žena (bezdomovkyně)

Pokud by však muži mohli mít dvě ženy, sto žen by se rozdělilo mezi prvních padesát nejatraktivnějších mužů. Všechny ženy si při tomto nerovnoměrně rozděleném bohatství v podstatě pomohou. Teda kromě Angeliny Jolie, která se o Brada Pitta a jeho zdroje bude dělit se ženou číslo 2. Pokud by se totiž ženy k mužům rozdělily skutečně schematicky, každá by byla s atraktivnějším, společensky lépe postaveným a lépe zabezpečujícím mužem, než který by jí “náležel” v modelu monogamním. Pokud bychom měli dostat tuto logiku do aforismu, tak bychom řekli, že je lepší být druhou ženou Brada Pitta než jedinou ženou bezdomovce. 

Polygynie - jeden muž může mít dvě ženy

muž (Brad Pitt)                        1. žena

2. žena

muž                                           3. žena

                                                                         4. žena

muž                                           5. žena

6. žena

​.

​.

​.

50. muž                                            99. žena

                                                            100. žena

51. - 100. muž                          zůstávají bez ženy

​Vlivným a zdroje ovládajícím mužům bylo většinově vždy po chuti mít více než jednu ženu. Pro ženy je toto polygynní uspořádání rovněž výhodnější. O to urgentnější je tedy otázka, proč se tak rozšířila ta podivná monogamie? Poměrně překvapivé rozluštění této hádanky tkví v těch 50 mužích bez ženy.

Polygynní společnosti totiž nemají možnost mít jenom dvě ženy, nýbrž tolik, “kolik si kdo může dovolit”. Panovník může mít třeba i stovky žen. Avšak na jednoho panovníka se stovkou žen, připadne přibližně stovka mužů bez ženy. A jelikož v těchto společenstvích mají ženy vesměs status majetku, mnoho mužů se tedy k ženám dostává jen velmi mizerně. Společnost se tím stává extrémně nestabilní, neb velké množství nadržených mužů, kteří nemají o co přijít, nesou obrovský revoluční potenciál. Takovéto muže v převládajícím množství není možné ovládnout.

“Pokud má nejbohatších a nejmocnějších deset procent mužů řekněme po čtyřech ženách, znamená to, že se třicet procent mužů na opačném konci společenského žebříčku nikdy neožení.”[23] Zbylá třetina se pak uchyluje k extrémním krokům, aby si vybojovala své místo pod sluncem. Mezi touto formou polygamie respektive polygynie, kdy jeden muž vlastní více žen a agresivitou ve společnosti tedy existuje zjevná souvislost. Polygynie je společným rysem dvaceti nejméně stabilních zemí světa podle indexu sestavovaného nevládní organizací Fund for Peace.[24] Ačkoliv je tedy polygynie v určitých podmínkách pro ženy výhodnější, pro společnost jako celek se ukazuje katastrofickou a vedoucí ke klimatu neustálé revoluce. Od tohoto stavu nás monogamie možná uchránila. Jak si však dále ukážeme, monogamie s sebou nese nemenší společenské chorobnosti, byť jiného druhu. V otevřeném přístupu ke vztahům je příznačné to, že nikdo nevlastní sexualitu nikoho druhého. Hrozby polygynních společností, vyplývající z vlastnění mnoha žen jedním mužem, tedy neexistují. Nijak aktuální nejsou ani v našem sociokulturním prostředí.

Monogamní způsob společensko-erotického fungování se původně etabloval jako ideál převážně díky společenské stabilitě. Nyní funguje jako zdánlivý ekvivalent stability osobní. V knize se k tomuto ideálu celoživotní striktní monogamie budeme vracet. Ačkoliv se totiž považujeme za kulturu monogamní, reálně žije v její pravé podobě zanedbatelně málo lidí.[25] Většinově žijeme monogamii sériovou, která má k té pravé asi jako povolební realita k předvolebním slibům.

Klíčové věty 1. kapitoly

- Monogamie je pravidlo, umožňující sexuální spojení pouze dvou lidí.

- U monogamních kultur je nutno přimhouřit, či si rovnou vypíchnout oči skrz fenomény nevěry, prostituce, či sériové monogamie.

- Proč se tedy monogamní uspořádání tolik rozšířilo, respektive naše kultura, která je jím typická?

- “Polygynní prahový model”[26] velmi dobře zdůvodňuje, proč si za určitých sociokulturních situací samice či ženy někdy raději vyberou již zadaného partnera.

- Někdy je lepší být druhou ženou Brada Pitta než jedinou ženou bezdomovce.

- Polygynie v určitých podmínkách pro ženy výhodnější, pro společnost jako celek je katastrofickou a vede ke klimatu neustálé revoluce.

- Většinově žijeme monogamii sériovou, která má k té pravé asi jako povolební realita k předvolebním slibům.

2. Epidemie sériové monogamie

ZE VZTAHU DO VZTAHU, HLAVNĚ NEUMŘÍT O SAMOTĚ

Ptá se podvedený manžel milence své ženy: „Vás odněkud znám! Nechodil jste náhodou taky za mou první ženou?”

OPROTI PRAVÉ MONOGAMII, ve které má jedinec daného druhu za život pouze jednoho pohlavního partnera, znamená sériová monogamie opakovaný vstup do několika manželství či intimních partnersko-sexuálních vztahů po sobě, nikoliv však současně. Jakýkoliv člověk či zvířátko, které má za svůj život více než jednoho sexuálního partnera, nežije v monogamii v pravém slova smyslu, nýbrž v monogamii sériové.

“To, co je pro dnešní romantické vztahy vznikající v západní kultuře typické, nazýváme sériovou monogamií”.[27] “V současnosti se stále méně často setkáváme s případy úplné, stoprocentní monogamie. Tedy s případy, že náš první partner je zároveň i tím posledním, ať už se bavíme pouze o sexuální nebo také emoční rovině. Proces navazování vztahů probíhá za splnění dočasné monogamie, avšak v průběhu života se může opakovat v závislosti na životním postoji dané osoby. Myslím si, že vhodným pojmenováním je také „promiskuitní monogamie“.”[28]

Přiznaná a naprosto akceptovaná sériová monogamie začala v našem prostředí převládat v průběhu 18. a 19. století. Žijete s jedním partnerem, se kterým se třeba i oženíte. Poté se rozvedete a znovu oženíte. Často si takových koleček uděláte více a to i s plnohodnotnou svatbou. Žít s nějakým partnerem vždy jen pár měsíců či let a pak jej vyměnit za dalšího a dalšího je již běžným a nikoho nepohoršujícím standardem. Dovolíte-li si zpochybnit předpoklad, že by nám jako lidskému druhu bylo nejpřirozenější strávit celý život s jedním partnerem, zdá se být sériová monogamie rozumným a přirozeným způsobem společenského i erotického života.

Pravá monogamie se u lidí téměř nevyskytuje, což začínají zohledňovat i někteří vztahoví experti. Kupříkladu proslulý lékařský pár Habib Sadeghi a Sherry Sami tvrdí, že díky prodlužující se délce života je potřeba předefinovat konstrukt celoživotního manželství. "Naše biologie a psychologie nejsou nastaveny na to, abychom vydrželi s jednou osobou po čtyři, pět nebo šest desetiletí. Celoživotní věrnost by již neměla být měřítkem, které definuje úspěšný intimní vztah."[29]

Je na místě vyzdvihnout tyto snahy, ve kterých se pracuje s existující realitou sériové monogamie a nikoliv s téměř neexistujícím ideálem monogamie pravé. Začnete-li správně pojmenovávat, že jsme společnost nikoliv monogamní, nýbrž sériově monogamní, ušetříte si spoustu životního zklamání. Teprve lepší porozumění našemu soudobému způsobu fungování může vést ke kompetentnější volbě mezi sériovou monogamií a jinými vztahovými ideály. Hlavním problémem sériově monogamních vztahů je to, že do nich lidé jako do sériově monogamních nevstupují. Lidé, kteří do vztahu vstupují či už v něm jsou, se před druhými i sami před sebou vesměs tváří a doufají, že tohle je ten životní vztah “…a byli spolu šťastně až do smrti”. Tento přístup vychází z naivity, neschopnosti vidět danou problematiku ve skutečných konturách nebo z velmi nešťastného pojetí pozitivního myšlení. Možná jste přesvědčeni, že když nepřipustíte možnosti a myšlenky, že by tento vztah nemusel být poslední, zvýšíte pravděpodobnost, že to vyjde. U nás ve firmě říkáme vzletným plánům, odtrženým od reality, fialoví sloni. Počítat s tím, že “my dva budeme spolu a už jenom spolu šťastni až do smrti” je takový fialový slon.

Podívejme se nyní na následky této celospolečensky “pozitivní” naivity. Zařídíte si celý život, jako byste spolu měli být až do smrti. Oženíte se, spojíte si finance, hypotéky i majetek. Pořídíte si společné děti a společné známé. Zkrátka si spojíte celý život tak, že spolu budete “dokud nás smrt nerozdělí”. V případech, kdy se jeden či druhý změní, zamiluje do někoho dalšího nebo jej tento způsob života prostě přestane bavit, se tyto společensky, ekonomicky i právně silně spletené životy oddělují velmi “obtížně”. Proto s tím tolik lidí otálí, i když už dlouho vnímají partnerský nesoulad, a k rozvodu přistupují až jako k poslední možné variantě. Rozvedou se až ve chvíli, kdy se jejich láska až za hrob definitivně a nenávratně promění leckdy v nenávist až za hrob.

***

Sériová monogamie může být plnohodnotnou volbou milostného způsobu života. Má svou logiku i biologické opodstatnění, nese však zároveň i značné nevýhody. Většina lidí, kteří ji provozují, si ji vědomě nevybrali. Většina lidí naší kultury žije v opakovaně troskotajících pokusech o monogamii, reálně tedy žijí v monogamii sériové. Pocitem ztroskotání z nenaplněného ideálu celoživotního vztahu se sžírá a trápí spousta lidí a už pro míru této frustrace bych  tento “ideál” doporučil opustit. 

Proč si vesměs lidé sériovou monogamii vědomě nevybírají? Nese totiž řadu emočních, ekonomických i sociálních nepříjemností a pocity nesmyslnosti při opouštění stávajících vztahů a stavění nových znovu od začátku. Vesměs všichni protagonisté trpí narušením kontinuity a celistvosti života. Model sériové monogamie však klade do velmi nevýhodného postavení převážně ženy, které jsou v tomto ohledu křehčí především z biologických hledisek. Muž, který si ve svých padesáti letech najde novou partnerku a založí s ní novou rodinu, má lepší vyhlídky, než padesátiletá žena se stejným příběhem. I pokud se jedná o lidi mladší, situace není pro obě pohlaví stejná, obzvláště mají-li společné děti. Míra závazku vůči dětem není u matky a otce stejná. Pro muže je zanechání všeho či mnohého za sebou a případné vytvoření rodiny nové snazší než pro ženu. Fenomén svobodných, více či méně na holičkách ponechaných  matek, je neblahým důsledkem sériové monogamie. Ještě horší dopad než na ženy má sériová monogamie na děti.

Klíčové věty 2. kapitoly

- Jakýkoliv člověk či zvířátko, které má za svůj život více než jednoho sexuálního partnera, nežije v monogamii v pravém slova smyslu, nýbrž v monogamii sériové.

- Pravá monogamie se u lidí téměř nevyskytuje.

- Začnete-li správně pojmenovávat, že jsme společnost nikoliv monogamní, nýbrž sériově monogamní, ušetříte si spoustu životního zklamání.

- Většina lidí naší kultury žije v opakovaně troskotajících pokusech o monogamii, reálně tedy žijí v monogamii sériové.

- Fenomén svobodných, více či méně na holičkách ponechaných  matek, je neblahým důsledkem sériové monogamie.

3. Vliv sériové monogamie na děti

KAŽDÝCH PÁR MĚSÍCŮ JINÝ STREJDA

DOPADY SÉRIOVÉ MONOGAMIE na děti zde pouze zlehka naznačím, neb na jejich popis by nestačila celá kniha. Nejsem nijak přesvědčen, že by děti pro harmonický vývoj nutně potřebovaly jednu matku a jednoho otce, což je zdůvodněno v kapitole “Předzemědělští lidé”. Emoční otřesy v dítěti jsou tvořené ostrými změnami v tom, s kým vyrůstá, kdo jej “vychovává” a kdo je v jeho bezprostřední blízkosti.[30] Má-li dítě každých pár let jiného “strejdu”, jehož vztah k němu je navíc značně nedefinovaný, a tatínka potkává již výhradně izolovaně od maminky, s různými novými “tetami”, je to pro emoce tohoto malého tvorečka prostředí značně nevyzpytatelné a emoční stabilitu neposkytující.

Byť by téma neblahého dopadu rozchodu či rozvodu rodičů na děti mohlo být považováno za všeobecně známé, uvedu několik ilustrativních citací.

​“Následky rozvodu rodičů přetrvávají až do dospělosti. Důsledkem rodičovského rozvodu je horší zdraví, prosperita a vzdělání, emoční problémy, méně úspěšné vztahy, horší příjem a horší životní styl. Je třeba mít na paměti, že tomu tak je v průměru. Děti na stres spojený s rozvodem reagují v závislosti na své odolnosti velmi rozdílně… Stále menší množství stabilních úplných rodin představuje významné negativum pro zdraví a prosperitu populace.”[31] “V milostných vztazích jsou (děti z rozpadlých rodin[32]) častěji nejistí, zažívají konflikty a nepohodu.”[33]

“Dvacet pět let po rozvodu svých rodičů jen 60 % dospělých žilo v manželství, zatímco v celé populaci žilo v manželství 84 %  dospělých. Ti, kdo nežili v manželství, neměli žádnou představu o tom, jak má vypadat láskyplný vztah. Rodičovský rozvod silně postihuje mladé lidi, když se snaží navázat vztah, který by jim poskytoval lásku, intimitu a jistotu. Postrádají model stálého a spolehlivého partnerského vztahu.”[34] “S větší pravděpodobností jejich manželství skončí rozvodem.”[35]

Rozhodně tím nechci naznačit, že lidé, kteří již spolu nechtějí být, by spolu měli zůstat jen kvůli dětem. To tvoří často více škody než rozchod či rozvod. Mnohé negativní dopady se však podle mě dají nejen zmírnit, ba dokonce přetvořit na podmínky pro vývoj dětí blahodárnější, než v klasické tzv. nukleární rodině. Postačí vstupovat do vztahů s vědomím, že spolu a jenom spolu možná celý život prostě nebudete.

​Pro děti je velmi důležité stabilní emoční zázemí. Je nešťastné, když je toto zázemí vázané a dramaticky proměnné milostnými vzplanutími rodičů. Samotný pestřejší erotický život rodičů nemá podle aktuálních poznatků na vývoj dítěte jakýkoliv negativní vliv. Ba dokonce se ukazuje, že i vyloženě polyamorní rodinné uspořádánní může být prostředím podnětnějším a bohatším než klasická atomická rodina.[36] Na téma dětí v perspektivě otevřených vztahů se podíváme podrobněji v samostatné kapitole “Ale co když budou děti?”