Taylor – Era by Era

copyright © Michael O’Mara Books Limited, 2024

translation © Růžena Svobodová, 2024

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2024

ISBN epub: 978-80-7689-510-2

ISBN mobi: 978-80-7689-511-9

ÚVOD

Dvacetiletá kariéra Taylor Swift se těžko popisuje bez použití superlativ. Běžně pořádá vystoupení pro 70 000 lidí a obsazuje první příčky žebříčků, kdykoli vydá nové album. Jako jediná v dějinách získala čtyřikrát cenu Grammy v kategorii album roku a její vliv sahá daleko za hranice jejího oboru. Kolik dalších hudebních interpretů přimělo americký senát prošetřovat obchodování s koncertními lístky? Kdo jiný dokázal přimět filmová studia k posunutí premiér nových filmů, aby se nekryly s tím jejím? Který jiný hudebník byl časopisem Time právem zvolen osobností roku?

Časopis Elle v roce 2021 označil Taylor Swift za „popovou megahvězdu z nejvyšších sfér“, což je jeden z výstižnějších popisů jejího statusu. V méně hvězdářském jazyce můžeme o této popové megahvězdě prohlásit, že rekordy jsou tu od toho, aby se překonávaly, a cíle jsou od toho, aby se plnily – a přitom sotva oslavila třicáté narozeniny.

Ale i samotnou Swift jistě ohromilo, co se jí v říjnu 2023 podařilo během pouhých dvou týdnů. Pokořila hned tři velké milníky, a jak tehdy napsali v Guardianu, „šokující velikost její slávy“ ještě vzrostla. Zdá se mi vhodné začít právě jejich vyjmenováním, protože Taylor Swift není pouze největší hvězdou 21. století, ale proslavila ji také řada těch nejchytřejších obchodních rozhodnutí, jimiž se někdo, kdo se technicky vzato živí psaním a zpíváním písniček, může pyšnit. Toto není kniha Taylor: Byznysová příručka (ale nedivte se, až někdo napíše i takovou), ale její důvtip patří mezi její výrazné charakterové rysy a ovlivní budoucí generace stejně podstatně jako její hudba.

První milník zdolala 12. října 2023, v den premiéry filmu Taylor Swift: The Eras Tour. Šlo o sestřih záběrů ze tří stadionových vystoupení, která se konala v předešlých dvou měsících v Kalifornii. Jen tržby z předprodeje z něj dělají nejúspěšnější koncertní film všech dob a vypadá to, že se stane jedním z nejúspěšnějších filmů vůbec. (Poznámka: Datum premiéry Taylor Swift na poslední chvíli posunula o den dříve z 13. října a přidala několik promítání ve snaze vyhovět nebývale velkému zájmu o lístky.)

Pak 26. října Bloomberg News informovaly, že se Taylor Swift stala miliardářkou. Podle jejich „střízlivého“ odhadu čítalo tou dobou její jmění 1,1 miliardy dolarů a velký podíl na něm mělo probíhající turné Eras, které začalo v březnu 2023 a skončilo v listopadu 2024.

A do třetice, 27. října vyšlo album 1989 (Taylor’s Version), remake jejího alba 1989 z roku 2014. Šlo o čtvrté z jejích velmi úspěšných znovu nahraných alb. Této předělávky, kterou sama označila za svého favorita, se v USA za necelý týden prodalo 1,6 milionů kopií – což tam z ní dělá s náskokem nejúspěšnější album roku. Spolu s nahrávkou byl na sociálních sítích ten samý den zveřejněn vzkaz: „V roce 1989 jsem se narodila, v roce 2014 jsem se poprvé znovuzrodila a v roce 2023 jsem část svého já znovu získala zpátky opětovným vydáním tohoto alba, které tolik zbožňuju.“

Svět byznysu už si také povšiml, jak dobře Swift zvládá řídit svoji kariéru. Weby jako Forbes a Bloomberg News ji sledují, protože je pro ně cenným zdrojem příběhů relevantních pro jejich čtenáře. Například předvedla dobré vztahy zaměstnavatele vůči zaměstnancům, když těm svým na turné Eras rozdala bonusy v celkové výši 55 milionů dolarů (jen řidiči údajně dostali každý 100 000 dolarů), a samotné turné je praktickou ukázkou nabídky a poptávky. Během americké šňůry (březen–srpen 2023) si za lístky v ceně 50 dolarů řada podnikavých překupníků účtovala až 1 500 dolarů, ale také vznikaly webové stránky pro přeprodávání lístků mezi fanoušky, které propojovaly zájemce s těmi, kdo měli lístky navíc a byli ochotní je prodat za původní cenu.

Turné Eras se už díky letním vystoupením v roce 2023 vyšvihlo na pozici druhého nejvýdělečnějšího turné všech dob s tržbami ve výši 780 milionů dolarů. Výdělečnější bylo pouze rozlučkové turné Eltona Johna a začátkem roku 2024 turné Eras překonalo i to, a sice s celkovou bilancí 151 vystoupení a tržbami 1,03 miliardy dolarů. Navíc se má za to, že koncerty v Americe povzbudily americkou ekonomiku částkou 4,6 miliard, například prostřednictvím raketově rostoucího zájmu o hotelové pokoje v každém městě, kde Taylor vystupovala.

Další pozoruhodností je její smysl pro výběr těch správných projektů. Jde o intuici tak neomylnou, že by se jí mělo říkat swiftovský kapitalismus, jak navrhla Sky Society, mediální společnost zaměřená na ženy v marketingu. Eras je zářným příkladem. Bylo to její první postlockdownové turné, takže šlo o první příležitost pro fanoušky poslechnout si trojici alb (Folklore, Evermore a Midnights), jež nahrála během covidové pandemie. Díky tomu ji fanoušci už předem toužili vidět, což ještě umocnila oznámením, že Eras bude první turné, kde zaznějí skladby ze všech jejích ér, tedy desek. (Z neznámých důvodů není zahrnuto její debutové album, ale několik písní z něj včetně Tim McGraw a Our Song zaznělo aspoň jako překvapení.)

Swiftovský kapitalismus vedl mimo jiné k tomu, že remaky jejích desek sklízejí ještě větší uznání (a často i prodejní úspěchy) než původní verze. Začala je vydávat proto, aby získala zpátky vládu nad svými mastery, poté co odešla od společnosti Big Machine Records (podrobněji v kapitole 9). Očividně měla především osobní důvody – chtěla zpátky svoje umělecké vlastnictví –, spíše než důvody obchodní. Ale možná se jí prostě honilo hlavou, že její fanoušci – neochvějně věrní swifties – budou stát za ní a tyto předělávky si koupí. A měla pravdu. Swifties se přihnali a vyslali první čtyři alba ve znění Taylor’s Version na první příčku žebříčku v USA, Velké Británii, Austrálii, Kanadě, Irsku a na Novém Zélandu. „V jádru jde o věru ukázkový morálně bezúhonný obchodní krok,“ napsala Rachel Aroesti v Guardianu. A jestli se Swift poplácala po zádech, když remake desky 1989 dosáhl v USA nejvyšších tržeb za první týden než kterékoli jiné album od chvíle, kdy Adele v roce 2015 vydala 25, kdo by jí to mohl mít za zlé?

Haas School of Business na Kalifornské univerzitě v Berkeley zašla v uznání jejího smyslu pro obchod ještě o krok dál. Na podzim roku 2023 oznámila, že v jarním semestru roku 2024 vypíše třináctitýdenní kurz s názvem Umění a podnikání: Taylor’s Version. Inspirací pro tento kurz byla její schopnost navázat vztah s fanoušky. Pouto Swift s jejími swifties a jejich neutuchající podpora jí totiž její umění i podnikání umožnily. Podle sylabu se kurz zaměřuje na to, „jak umění a autenticita vytvářejí trvalou hodnotu a životný podnik“. Studenti budou zkoumat ekonomii, podnikání, sociologii i literaturu v souvislosti se Swift a získají dva kredity. Taylor se tak přidá k Madonně, která kdysi byla předmětem akademického kurzu s názvem Madonna Studies, a k hrstce dalších hudebníků považovaných za hodné strukturovaného univerzitního kurzu.

Oznámení Kalifornské univerzity předcházelo jedno podobné z Univerzity královny Marie v Londýně, kde v červnu 2024 proběhl v rámci letní školy kurz s názvem Taylor Swift a literatura. (Spadá tvorba Taylor Swift pod literaturu?) Nejedná se sice o podnikatelský kurz, ale nabízí příležitost zamyslet se nad tím, jak se Swift stala zásadním kulturním fenoménem. V kurzu se razí názor, že její tvorba skutečně pod literaturu spadá a mělo by se k ní tak i přistupovat. Účastníci budou studovat „formální prvky, jako je rým a volba slov“, analyzovat její písně a „s pomocí klíčových textů kritické teorie diskutovat o politickém, národním a historickém kontextu jejího díla“. Podmínky zápisu jsou přísné. Zájemci musejí mít průměrnou známku alespoň B+ ze střední školy nebo průměr v rozmezí 60–69 %, pokud už na univerzitě studují. Absolvování kurzu obnáší 150 hodin, esej o 2 500 slovech a prezentaci a jeho absolventi získají patnáct kreditů.

To je důkaz – pokud je nějaký třeba –, že Swift je víc než jen popová hvězda či megahvězda.

Jmenované říjnové milníky udělaly ze Swift celosvětové téma. Její aktuální (v době psaní této knihy) partner Travis Kelce z fotbalového týmu Kansas City Chiefs prohlašuje, že „nikdy nechodil s nikým, kdo by měl takovou auru“. Z úst hvězdného fotbalisty, který sám běžně hraje na stadionech před 70 000 fanoušky, to už něco znamená.

Ale jeho a její sláva se tak docela nedají srovnávat. Svou hbitostí na hřišti, kterou dokládá i překonání rekordu NFL v počtu získaných pasových yardů z listopadu 2023, si Travis vysloužil řadu ocenění a dva pamětní superbowlové prsteny (ty získávají hráči vítězného týmu každoročního šampionátu). Swift však přilákala vlnu mediální pozornosti i pouhým lajkem u blahopřání na instagramovém účtu Chiefs ve znění: „[Kelce] nejrychleji ze všech tight endů získal 11 000 yardů. A je to jediný hráč, co to v dějinách NFL dokázal.“

Řeč je o dívce, která vyrůstala na farmě vánočních stromků v Pensylvánii a jejíž cíle zůstaly malé a osobní, dokonce i poté, co se proslavila. Vezměme si třeba ten moment, kdy v roce 2010 usoudila, že se jí už asi vážně daří, protože se její album Speak Now prodávalo v jejím oblíbeném Starbucks. „Člověk vejde do Starbucks a prodávají se tam taky dvě cédéčka. Říkala jsem si, jaká by to byla věc, kdyby jednou chtěli prodávat moje,“ řekla New Yorkeru. Tou dobou už se Speak Now prodalo milion kopií a album vévodilo americké hitparádě. To bylo samozřejmě skvělé, ale pro ni bylo pravým důkazem úspěchu to, že se prodává ve Starbucks.

Kdyby jen tehdy věděla, jaká další radost se pro ni ve Starbucks chystá. Před Vánocemi 2021 řetězec na oslavu vydání alba Red (Taylor’s Version) na celý prosinec přejmenoval její oblíbený nápoj, velké odtučněné karamelové latte, na Taylor’s Version. Existuje vůbec příznačnější způsob, jak Swift jmenovat královnou popu? A tato královna na svoje začátky nikdy nezapomněla. Vlastnosti, jako třeba laskavost, štědrost a to, jak snadno se s ní lze ztotožnit, byly pro její vzestup klíčové a jsou pro ni charakteristické dodnes.

Od vydání alba Taylor Swift v roce 2006 její vliv éru za érou roste a dosáhl bodu, kdy není nijak přehnané nazývat ji ikonou. Tohle je její příběh.

KAPITOLA 1

ZAČÁTKY

Taylor Alison Swift, jak se od narození jmenuje, se označuje za skrz naskrz holčičí. Přestože se jmenuje po muži – po písničkáři a zpěvákovi Jamesi Taylorovi –, je přesně taková, jak tvrdí: neúnavně podporuje svoje přítelkyně, obzvlášť další hudebnice. Motivuje dívky, aby psaly svoje vlastní písně. Dokonce i rozhodnutí její matky dát dceři jméno podle mužského příjmení mělo jistý feministický základ: Andrea Swift měla ráda jeho hudbu a genderově neutrální jméno jí připadalo vhodné pro případ, že její dcera bude jednou chtít podnikat. Taylor se o původu svého jména dozvěděla, až když náhodou matce řekla, že ve školním sborovém zpěvu nejraději zpívá Fire and Rain od „chlápka jménem James Taylor“. Matka jí na to odpověděla: „To je docela legrační, protože se po něm vlastně jmenuješ.“ Swift k tomu dodává: „Tehdy jsem se dozvěděla, že se vlastně jmenuju po Jamesi Taylorovi.“

Kromě jména Taylor její rodiče zvažovali i Shelby. „Ale pak si uvědomili, že bych se jmenovala She’ll Be Swift (‚Bude rychlá‘) a ostatní by si ze mě mohli utahovat,“ prozradila Taylor v roce 2016 při návštěvě dětských pacientů v Memorial Sloan-Kettering Cancer Center, newyorské klinice pro léčbu rakoviny. A mohlo být ještě hůř. Andrea Swift v těhotenství pravidelně poslouchala jistou britskou metalovou kapelu, a mohla se tak rozhodnout, že její prvorozená prorazí jako Def Leppard Swift.

Původ svého křestního jména odhalila Taylor Swift v roce 2011 na koncertě v newyorském Madison Square Garden, tamním největším krytém jevišti. Prohlásila, že na vystoupení právě na tomto místě je nejlepší, že se může stát opravdu zázrak – třeba že na pódium vstoupí sám James Taylor. A vtom se k ní přidal James Taylor v elegantním obleku s kytarou v ruce a společně zazpívali hit Fire and Rain, který ho katapultoval mezi velikány počátku sedmdesátých let coby písničkářskou hvězdu. Když dozpívali, Swift zůstala sedět s otevřenou pusou a za burácení publika mu radostně tleskala.

„Asi ses jim vážně líbil,“ řekla. „Jsem moc rád, žes zavolala,“ odpověděl jí. Přestože Fire and Rain byl jeho první hit, shodou okolností pouze jeden z jeho singlů dosáhl první příčky na žebříčku Billboard Hot 100, a sice You’ve Got a Friend z roku 1971, jeho cover verze písně, kterou napsala Carole King.

Nikoho asi nepřekvapí, že nejpevnější pouto má Swift, alespoň coby zpěvačka, k ženám. Její texty prostupuje ženská životní zkušenost. Popisuje v nich vrcholy a pády ve vztazích a vypichuje euforické chvíle i mrazivou lhostejnost tak, jak to dokáže pouze hrstka současných textařů. Roky plnila zápisníky svými postřehy a detailnost, díky níž její texty připomínají deník, lidi oslovuje. Luxusní vydání jejího alba Lover (2019) obohatily skutečné zápisky z deníků, z nichž některé psala už jako čtrnáctiletá, a také list, na kterém trénovala svůj podpis pro případ, že by o něj někdo někdy žádal. Její přátelství s ženami jsou vřelá a svým kamarádkám zůstává věrná. Například je pro ni nepředstavitelné nechat kamarádku v nočním klubu jen proto, že se na ni nějaký chlap podíval.

Mnohokrát zmínila, jak je vděčná za svůj okruh přítelkyň, z nichž některé patří do jejího života už od školy. „Připadá mi možné, snadné a pohodlné mít celou tu armádu úžasných kamarádek, jako mám já,“ řekla časopisu Esquire v roce 2014 týden před vydáním původní verze alba 1989. „A můžu jim důvěřovat, což vím proto, že se o mně momentálně nepíše v tisku vůbec nic pravdivého.“ (Jinými slovy, žádná z blízkých přítelkyň neprozradila nic z jejího osobního života.)

Když tohle říkala, netušila, jak moc 1989 posílí její status celebrity a změní ji z velmi úspěšné country-popové zpěvačky v hvězdnou popovou senzaci. Možná tušila, že ji tato deska posune na novou úroveň, ale nemohla například předvídat, že alt-countryová hvězda Ryan Adams vydá cover verzi celého jejího alba nebo že bude muset právně ochránit jistou frázi ze singlu Shake It Off, aby se na ní nemohli obohatit prodejci triček a další. Sláva countryových zpěváků, ani těch úplně nejslavnějších, zkrátka nemá ten samý dosah jako sláva popové hvězdy.

Tou dobou, tedy v říjnu 2014, už měla bohaté zkušenosti s mediálním zájmem o svou osobu, ale po úspěchu 1989 se z toho stala zkušenost stálá. Většinou se mluvilo a psalo – což platí dodnes – o tom, s kým chodí, a už to bylo natolik otravné, že „prostě s randěním [na jistou dobu] přestala, protože jsem chtěla světu něco vyjasnit – že chlapa nepotřebuju… abych se sebou byla spokojená. A chtěla jsem to dokázat i svým fanouškům.“

Klíčovou větou je: „Chtěla jsem to dokázat i svým fanouškům“, tedy dívkám a ženám, které ji podporují. Právě mladé ženy, často ještě studentky – jako byla Swift, když začínala –, a jejich oddanost jí umožnily stoupat po kariérním žebříčku příčku za příčkou. Když turné Eras odstartovalo její vítězné kolečko po světě, některé swifties už za ní stály skoro dvacet let. Zůstaly po jejím boku, protože se s ní mohly ztotožnit – vyrůstaly s ní a prožívaly s ní éru za érou.

Jinými slovy Taylor Swift lidi milují pro její lidskost. Ano, patří mezi smetánku a je krásná a vyzařuje jistou auru typickou pro popové hvězdy na vrcholu své moci – Beyoncé a Dua Lipa vyzařují totéž. Ale Swift je také chybující opravdová bytost a její opravdovost se nikdy neukrývá nijak hluboko pod povrchem. Zkuste si představit, že by Beyoncé tak jako Swift přerušila vystoupení oznámením: „Mrzí mě to, lidi, ale fakt se potřebuju vysmrkat. Přísahám, že to udělám bleskově rychle, ale mohli byste prosím zatím zařvat, aby nenastalo trapný ticho?“ Proto má svoje místo v tolika srdcích.

Podpora swifties nikdy neopadla, dokonce ani když to v roce 2016 vypadalo, že Taylor lhala ohledně schválení písně Kanyeho Westa, v níž ji zmiňoval. Ostatní se však obrátili proti ní a incident ji přiměl dát si pauzu od veřejných vystoupení.

Ve zkratce se stalo tohle: West ve své písni Famous – prvním singlu alba The Life of Pablo (2016) – naznačil, že by se Swift mohli mít sex, pak ji označil za mrchu a prohlásil o ní, že za svou slávu vděčí jemu. Šlo o odkaz na chvíli, kdy v roce 2009 na předávání cen MTV Video Music Awards přerušil její projev. Vyhrála tehdy cenu za nejlepší videoklip v kategorii žen za píseň You Belong With Me a West vystoupil na jeviště, aby překvapené Swift oznámil, že klip k Single Ladies (Put a Ring on It) od Beyoncé, který byl nominován v té samé kategorii, „patří mezi nejlepší klipy všech dob“. Následoval takový mediální poprask, že se na tuto chvíli už nedá zapomenout.

Swift údajně předem věděla, že v textu věta o sexu zazní, protože s ní West před nahráním písně mluvil po telefonu a řekl jí o tom. V částečném přepisu hovoru, který zveřejnila Kim Kardashian v červnu 2016, Swift řekla: „No, je to vlastně něco jako kompliment.“ I když jí to připadalo neuctivé. Tato část textu však jádrem sporu nebyla. Problém nastal až se slovem „mrcha“. West tvrdil, že ho „myslel v dobrém“ a že ho se Swift probral po telefonu a nic nenamítala. Swift potvrdila, že spolu telefonovali, ale schválení slova „mrcha“ popřela.

Její PR agentka Tree Paine v roce 2020 tweetnula, že West volal Swift s prosbou, aby sdílela odkaz na Famous s miliony svých sledujících na Twitteru, což odmítla. Diskuze ohledně textu písně byly zřejmě až na druhém místě. A když pak Westova tehdejší manželka Kim Kardashian potvrdila manželovu verzi událostí, Swift z toho vyšla jako lhářka. Navíc Kardashian zřejmě získala dojem, že Swift popírá už to, že telefonát vůbec proběhl.

V březnu 2020 byla Swift očištěna, když na veřejnost unikl zbytek telefonátu a ukázalo se, že „mrchu“ skutečně nikdo nezmínil. Z uniklé konverzace vyplývá, že West požádal o svolení použít v písni její jméno a větu o sexu, s čímž Swift souhlasila. Slovo „mrcha“ ale neschválila. Nemohla – vůbec na něj nepřišla řeč. Kardashian 24. března tweetnula: „Zjevně spolu mluvili [po telefonu] … Nikdo nikdy nepopíral, že slovo ‚mrcha‘ v textu zaznělo bez jejího svolení.“

Spletitá rozepře vyvolala na mnoha mediálních webech to nejhorší a některé vyloženě skočily po příležitosti na dříve dokonalou Swift kydat hnůj. (Předtím byla obecně považována za tak bezchybnou, že Rolling Stone nazval rozhovor s ní v roce 2009, možná trochu ironicky, „Růžovoučký dokonaloučký život Taylor Swift“.) Začaly se objevovat očerňující titulky jako: „Kdy vám došlo, že Taylor Swift lže?“ nebo metaotázka: „Kdy se média obrátila proti Taylor Swift?“

Vlnu odporu vůči Swift navíc posílila kritika dávno ukončeného vztahu s Harrym Stylesem z let 2012 a 2013. Údajně mělo jít jen o snahu získat publicitu, ale pokud to tak bylo, proč se nikde neobjevovaly stovky fotek od paparazziů, na nichž dvojice tráví společně volný čas, jako se to stává vždycky, když je nějaký vztah jenom na oko? Proč nikdo neotiskl fotky z čínské restaurace Fortune City ve Stylesově rodném Holmes Chapelu v Cheshire, kam vzal Swift na oběd? Z toho dne existuje pouze fotografie pořízená majitelem restaurace a druhou zveřejnil jeden zákazník na twitteru, ale v bulváru se neobjevil ani jeden snímek.

Snad netřeba zdůrazňovat, že závěr sporu s Kanyem a Kim a následná pomsta ve formě ještě větších úspěchů a slávy byly jistě sladkou odměnou. Později Swift v rozhovoru pro Rolling Stone na tohle období vzpomínala s překvapivou vlídností: „Když člověk pořád vyhrává, nemůže čekat, že se to všem bude líbit.“

A swifties stáli celou dobu za ní. Kdykoli Swift procházela těžkým obdobím, soucitně ho prožívali s ní. Recenze v časopise Roling Stone popisovala, jak v květnu 2023 při vystoupení na stadionu MetLife v New Jersey během písně All Too Well, vzpomínkové rozchodové písničky, v níž se zpívá o podzimním listí, mrazivém vzduchu a kostkovaných košilích, jedna žena padla na kolena a celou desetiminutovou verzi proplakala. Autor recenze Rob Sheffield seděl v řadě za ní a dojatý jejími slzami ji nazval svou hrdinkou.

To ale neznamená, že by Taylořina hudba brala za srdce pouze ženy. Právě naopak, oddaný swiftie Sheffield ve své recenzi tří koncertů turné Eras odehraných v MetLife dokázal, že ženy nemají na fanouškovský status monopol. Barvitě popsal, jaké pocity v něm koncerty vyvolaly, jak ho přiměly plakat a přidat se ke zpěvu, a zmínil, že stále nosí náramek přátelství, který před jedním z koncertů dostal od jiného fanouška, byť se neznali.

Vášeň swifties pro náramky přátelství, které je třeba rozlišovat od náramku Bejeweled – zlatého řetízku s kamínky, který se krátce prodával na jejím e-shopu –, odstartovala v roce 2022, když je Swift zmínila v písni You’re On Your Own, Kid na desce Midnights. Mezi fanoušky se rychle rozšířila tradice předávání náramků na parkovišti před koncertem. Jak zmínil i Sheffield, tito fanoušci se mnohdy nikdy předtím nepotkali, což gestu dodává zvláštní citovou hodnotu. Ve své obsáhlé recenzi prohlásil více než tříhodinové vystoupení za „katarzi“ pro Swift samotnou a zároveň „dojemnou a epickou Taypokalypsu“ pro fanoušky.

Swift si je vědoma toho, jak je konkrétně All Too Well silná. Od vydání desky Red, na níž se v roce 2012 objevila poprvé, si ji fanoušci na koncertech přejí hrát častěji než kteroukoli jinou píseň. Když pak v roce 2021 vydala Red (Taylor’s Version), swifties jí pomohli dostat píseň na první místo v hitparádě Billboard Hot 100. Fanoušci si ji v podstatě přivlastnili – což sama Swift uznává. V rozhovoru vydaném její nahrávací společností UMG v roce 2021 řekla, že All Too Well neměla vyjít jako singl ani klip. „Ale bláznivé bylo, že když se dostala do světa, fanoušci se prostě mezi sebou shodli, že je jejich nejoblíbenější. Prostě tak nějak… rozhodli, že je to nejdůležitější píseň z Red… Ta písnička se změnila v příběh o tom, co [pro ni] fanoušci udělali.“

Za svou kariéru vděčí především dívkám, konkrétně pubertálním dívkám. Když se ve třinácti pokoušela získat nahrávací smlouvu, všude čelila skepticismu. Písničky psala už od svých deseti a její rodina se přestěhovala z Pensylvánie do Nashvillu čistě proto, aby jí dala příležitost rozjet kariéru v country. Ale její přání stát se countryovou zpěvačkou vedlo v americkém hlavním městě country jen k tázavým a podrážděným pohledům. Sice byla na svůj věk ohromně talentovaná i velmi inteligentní a měla pro country opravdovou vášeň, ale nic z toho jí v Nashvillu nepomohlo. Hudební vydavatelé jí opakovali, že dívka, která píše vlastní texty o bouřlivých středoškolských láskách, se nedá prodávat hlavní cílové skupině žánru, tedy ženám okolo 35, které navíc preferují zpěváky.

Bylo jí řečeno, že by možná smlouvu získala, kdyby napsala pár písniček cílených na starší posluchačky nebo kdyby nechala texty na zkušenějších autorech a sama jenom zpívala. Těmto vydavatelům však uniklo, že by o country mohlo mít zájem i mnohem mladší dámské publikum – tak jako sama Swift – a že se stejně starou písničkářkou, jež o svých zkušenostech píše hluboce jímavé texty, by se tyto fanynky mohly ztotožnit.

Ne že by celý country průmysl mladé ženy úmyslně přehlížel, ale country umělci zkrátka vždycky psali a zpívali pro třicátníky a třicátnice nebo starší, protože se mělo za to, že je poslouchají jenom dospělí. Scott Borchetta, zakladatel společnosti Big Machine Records, která se Swift podepsala smlouvu v roce 2005, později řekl časopisu Inc.: „[Country nebyl] žánr pro teenagery. Jednalo se tehdy o ženy mezi 25 a 54 lety [a] mladší to měly opravdu těžké. Vlastně jich bylo úplné minimum.“ I ta hrstka velmi mladých umělkyň, které pronikly mezi špičku, jako byly Tanya Tucker a LeAnn Rimes, cílila na dospělé posluchače. Oběma jmenovaným bylo třináct, když prorazily se svými prvními hity, a jejich vyzrálé hlasy a texty měly promlouvat k dospělým. Tucker poprvé uspěla s hitem, který dospívající dívce snad nemohl být vzdálenější. Jednalo se o Delta Dawn, tajuplnou a vznešenou baladu o tom, jak se jednačtyřicetiletá žena nikdy nepřenesla přes to, že ji milenec i přes příslib sňatku opustil.

A pak přišla Swift.

Přítel ze středoškolských let, který ji pustil k vodě a šel na vysokou školu (Tim McGraw), nebo záviděníhodně krásná spolužačka, jež ve skrytu trpí bulimií (Tied Together with a Smile) – postavy v jejích textech připomínaly každé puberťačce někoho známého. Například i venkovský vidlák, s nímž chodila v prvním ročníku, ale pak mu dala kopačky, protože se choval arogantně a nedovolil jí řídit svůj pick-up (Picture to Burn). Tímhle si prošla každá mladá dívka a Swift měla dar proměnit svoje zážitky v písně.

A když si uvědomila, že s klukem, o němž píseň Tim McGraw psala – jmenoval se Drew Dunlap –, nemají žádnou svoji písničku, díky tomuto daru ji dokázala napsat. Poznámka: nikdy předtím neměla přítele, o němž by psala. Drew byl její první. Swifties spekulovali, že A Perfectly Good Heart a Fifteen jsou také o něm. Fifteen je ve skutečnosti o její nejlepší kamarádce Abigail Anderson, ale obsahuje i nejasné zmínky o chlapci, kterého si autorka chtěla jednou vzít, takže nelze vyloučit, že při psaní myslela i na Drewa.

Svou novou píseň nazvala příznačně Our Song (česky Naše písnička) a v devátém ročníku ji zazpívala na talentové soutěži. Pochopitelně – proč by si ji pár měl nechávat jen pro sebe? V rozhovoru pro AOL prozradila, že věděla, že se jí povedlo něco jedinečného, když jí několik měsíců po soutěži spolužáci ze školy oznamovali, jak se jim ta její písnička líbila. „A pak mi části textu zpívali. Slyšeli ji jenom jednou, tak jsem si říkala: ‚Asi na ní něco bude.‘“

Our Song vyšla jako singl v září 2007 a šest týdnů se udržela na špičce hitparády Hot Country Songs, posílená uznáním, které Swift získaly její předešlé singly Tim McGraw a Teardrops on My Guitar. Our Song jí vydláždila cestu k titulu countryové hvězdy.

A proč zrovna tahle píseň? Protože její text je poutavě popisný: jela v přítelově autě na sedadle spolujezdce, vlasy jí volně splývaly na ramena, její kluk držel v jedné ruce volant a v druhé její srdce… Swift měla vytříbený smysl pro detail a tento dojem ještě umocňuje fakt, že text napsala v pouhých patnácti. Druhým důvodem je to, že je to píseň o písni. Vypravěčka v první sloce přiznává, že nemají žádnou svoji písničku. A pak přijde to nejlepší – refrén. V něm její kluk namítá, že písničku mají. Tvoří ji zvuky, které si se vztahem spojuje – její hlas v telefonu, cvakání vchodových dveří, když je zavírá, ťukání na její okno, když se snaží nevzbudit její rodiče. Jejich písničku tvoří oni dva spolu. Je to poetický text, který povzbuzuje představivost, a prý jí na něj stačilo dvacet minut.

Důvod číslo tři: skočná melodie a aranžmá postavené na houslích a bendžu doplňují její jižanský zpěv. Na dívku z Pensylvánie se skvěle naučila zpívat jako dívka z Tennessee a na kytaru přitom hrála s nakažlivou radostí. Třešničkou na dortu byl videoklip v sytých barvách od protřelého countryového režiséra Treye Fanjoye, v němž se mísí záběry Taylor na rozkvetlé louce se scénami, v nichž se připravuje na rande, s broskvově růžovým telefonem v ruce obdivuje svoje čerstvě nalakované nehty nebo v plesových šatech stojí na terase před vchodovými dveřmi. Tyto záběry střídá kontrastující monochromatická scéna, kde Taylor v černých šatech hraje na stříbrnou kytaru a doprovodná kapela v černobílých oblecích, která jako by vypadla z osmdesátých let, k tomu přidává rytmické ozdůbky. Video v roce 2008 právem získalo ceny CMT (Country Music Television) za videoklip roku a videoklip roku v kategorii žen.

Popularitě Our Song pomohlo i to, že se Swift zalíbila tisícům fanoušků George Straita a Brada Paisleyho, když těmto hvězdám country v roce 2007 předskakovala na turné. Strait i Paisley hráli na stadionech a v divadlech, kde Swift každou noc vystupovala před publikem čítajícím až 20 000 lidí. Jak si vedla? Recenze Paisleyho koncertu v deníku Calgary Herald její výkon popsala jednou pochvalnou větou: „Paisleymu předskakovala rozkošná a charismatická Taylor Swift, 17 let, která si svým milým vystoupením získala celý sál.“ A ještě nadšenější byli v Times Herald-Record z jejího vystoupení v Bethel Woods Center for the Arts: „Pódium ovládl uragán jménem Taylor Swift… Na tak mladou umělkyni měla Swift ohromné charisma a ukázala nám, jak zářnou budoucnost má před sebou.“ Týdeník C-ville Weekly ji v recenzi vystoupení před koncertem George Straita přirovnal k Dolly Parton – nebo tedy aspoň přirovnal jejich účesy poznámkou o Taylořiných „rozlétaných blonďatých kudrnách“, které tvořily „zhruba polovinu její váhy“.

V době zveřejnění těchto recenzí už bylo její první album na spadnutí. Debutová deska Taylor Swift vyšla 24. října 2006. Běžné vydání tvořily písně Our Song, Tim McGraw, Teardrops on My Guitar a osm dalších, které napsala u sebe v pokojíku nebo během vyučování. Teprve za sedm týdnů oslavila sedmnácté narozeniny. Zpočátku si od desky moc neslibovala, jak čteme v American Songwriter: „Po prvním týdnu jsem si pomyslela: ‚To by byla klika, kdyby to album získalo zlatou desku. Nebo vůbec nějaké ocenění.‘“ Tato slova magazínu řekla v roce 2011, když její album mělo na kontě pět platinových desek, a v roce 2017 už jich bylo sedm – tedy 7 milionů prodaných kopií.

Navzdory jejím nízkým očekáváním získalo velmi rychle popularitu. Zlaté ocenění si vysloužilo už v lednu 2007, tři měsíce po vydání, a první singl Tim McGraw se dostal do Top 10. Pojmenováním písně po slavném countryovém zpěvákovi k ní automaticky přitáhla pozornost, ale za její úspěch už vděčí jenom vlastnímu umu. V tomto ohledu byl její věk klíčovým faktorem. Sice byla moc mladá na to, aby psala smysluplné texty pro pětatřicátníky, ale byla přesně v tom správném věku na to, aby se vyznala v sociálních sítích, jež se tehdy začaly rozšiřovat. To bylo požehnáním pro ni i jejího vydavatele, Big Machine. Vydavatelé countryové hudby tou dobou z digitálního světa příliš netěžili, protože starší fanoušci country běžně neplatili za stahovanou hudbu. Zato teenageři ano. Takže co se propagace týče, Taylor měla pokryté všechno. Většinu roku 2007 strávila okouzlováním starších fanoušků coby předskokanka Paisleyho a Straita a současně komunikovala se svými vrstevníky přes internet, čímž si vysloužila rostoucí online prodeje.

V Nashvillu už byla známá, jelikož její kamarádi ze střední o ní všude mluvili – tedy až na závistivou skupinku, která se jí vyhýbala –, ale za jeho hranicemi čekalo potenciálně mnohem větší publikum a ona věděla, jak ho oslovit. Její rodiče byli tak pohotoví, že už v roce 2002 založili doménu taylorswift.com, ale během pár let se nejlepším prostředkem komunikace na dálku staly sociální sítě. Taylor byla aktivní na síti MySpace, kde se zaregistrovala 31. srpna 2005. Tehdy šlo o nejpopulárnější síť a startovací rampu pro mnoho budoucích superstar včetně Adele, Arctic Monkeys a Calvina Harrise. Swift okamžitě viděla potenciál této sítě, a co víc, byla první country zpěvačkou, která na ní byla aktivní. „Online svět je cool,“ prohlásila v roce 2006. „Vážně lidi spojuje. Dává prostor ke komunikaci.“

Stejným způsobem by využila i facebook, ale než byla v září 2006 tato síť zpřístupněna všem starším třinácti let, mohli se na ni registrovat pouze studenti vysokých škol, takže byla mimo dosah. Jejího manažera Ricka Barkera to však neodradilo a obrátil se na jedinou vysokoškolačku v Taylořině kapele, houslistku Emily Poe, která chodila na nashvillskou Belmontskou univerzitu. Poe měla na facebooku účet, který Barkerovi propůjčila ke komunikaci s fanoušky, dokud si Swift nemohla založit vlastní.

Společenská Swift udržovala s fanoušky kontakt přes myspace – sdílela písně, odpovídala na dotazy a informovala je o novinkách. Základem jejího přístupu bylo chovat se k fanouškům jako k přátelům. Z biografie na myspace, kterou si zjevně napsala sama, bylo zřejmé, že je vtipná a lidská: „Miluju lidi, co jsou na mě hodní. Moje prostřední jméno je Alison. Jsem ohromně vysoká [přes 180 cm]. Jakože fakt, jsem taková ta vysoká holka, co vám na koncertě blokuje výhled.“ Následoval dlouhý seznam dalších věcí blízkých jejímu srdci. „Ve volnu ráda v kuchyni provádím všemožné pekařské pokusy a píšu dopisy.“ A prohlásila, že jestli s ní někdo chce kamarádit, stačí ji mít rád. To nebylo nic těžkého. Kdo by s ní přátelit nechtěl, když byla tak opravdově sympatická? Byla to holka odvedle, tedy pokud má holka odvedle smlouvu s hudebním vydavatelstvím a dar psát písně, které jsou křehké a osobní, ale zároveň univerzální. V roce 2007 měla na myspace 350 000 přátel a v roce 2009 už jich bylo přes milion.

Zeptejte se kteréhokoli významného popového zpěváka – Adele, Lewise Capaldiho nebo jejího blízkého přítele Eda Sheerana –, jak oslovili veřejnost, a každý z nich vám řekne to samé. Psali písně, s kterými se lidé mohli ztotožnit. Taylořiny texty jsou inspirovány situacemi z její osobního života, jež popsala tak, že oslovily každou puberťačku, co je zaslechla. I dívka, která nikdy neslyšela o hvězdě country Timu McGrawovi, vnímala, že Swift popisuje život každé dívky, nejen svůj vlastní. (Píseň není o McGrawovi, ale o hořkosladké vzpomínce na to, jak Taylor poslouchala jednu z jeho písní se svým teď už bývalým přítelem. Sice o tom v textu není zmínka, ale jednalo se o píseň Can’t Tell Me Nothin’ z McGrawova alba Live Like You Were Dying z roku 2004.)

Takhle odstartoval vztah umělkyně s fanoušky, jenž byl klíčem k jejímu úspěchu. Ale hezky popořadě.

KAPITOLA 2

HEZKY POPOŘADĚ