Nadělení

před Vánocemi

Copyright © 2021 by Kate Stewart

First published 2021 by Kate Stewart

Paperback edition first published 2023 by Pan Books

an imprint of Pan Macmillan

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Michaela Doubravová, 2024

Cover © Moesha Parirenyatwa, 2024

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2024

https://twitter.com/knihydobrovsky

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

instagram.com/nasenakladatelstvi

ISBN 978-80-277-5286-7 (ePub)

ISBN 978-80-277-5287-4 (mobi)

přeložila Michaela Doubravová

Obsah

První kapitola

Druhá kapitola

Třetí kapitola

Čtvrtá kapitola

Pátá kapitola

Šestá kapitola

Sedmá kapitola

Osmá kapitola

Devátá kapitola

Desátá kapitola

Jedenáctá kapitola

Dvanáctá kapitola

Třináctá kapitola

Čtrnáctá kapitola

Patnáctá kapitola

Šestnáctá kapitola

Sedmnáctá kapitola

Osmnáctá kapitola

Devatenáctá kapitola

Dvacátá kapitola

Dvacátá první kapitola

Dvacátá druhá kapitola

Dvacátá třetí kapitola

Dvacátá čtvrtá kapitola

Dvacátá pátá kapitola

Dvacátá šestá kapitola

Dvacátá sedmá kapitola

Dvacátá osmá kapitola

Dvacátá devátá kapitola

Třicátá kapitola

Třicátá první kapitola

Třicátá druhá kapitola

Třicátá třetí kapitola

Třicátá čtvrtá kapitola

Třicátá pátá kapitola

Třicátá šestá kapitola

Třicátá sedmá kapitola

Třicátá osmá kapitola

Třicátá devátá kapitola

Čtyřicátá kapitola

Čtyřicátá první kapitola

Čtyřicátá druhá kapitola

Epilog

Recept na snehulákovou polévku

Poděkování

Pro mou rodinu, která mě drží při zemi. Mám vás moc ráda.

A… po pětadvaceti knihách je myslím konečně čas poděkovat těm zmetkům, co mi zlomili srdce. Díky za munici.

b

První kapitola

WHITNEY

Dudlaj, dudlaj, DO PRDELE PRÁCE.

„Gratuluji, Stuarte,“ procedím a přiťuknu si s ním svou plastovou vinnou sklenkou s motivem rolniček.

„To znělo opravdu upřímně,“ řekne Stuart pobaveným tónem a úkosem se na mě podívá. „Ale díky, Whitney.“

Bok po boku pozorujeme stupňující se podívanou, kterou představují naši nezřízení kolegové. Začnu se soukromě sázet, kdo bude zítra ráno nejpravděpodobněji chodit kanály. Koutky úst se mi zvednou, když přistanu pohledem na Sophii, která podle všeho vede intimní rozhovor s Jonathanem, mužem, po kterém touží už od chvíle, co před rokem a půl přišel do firmy. Zašili se spolu do rohu, jejich chování je výmluvné – jeho víc než její –, a ačkoliv poznám, že se Sophie snaží zůstat v klidu, je celá rozzářená a v jejím výrazu se mísí nadšení, šok a touha. Navzdory tomu, že mám na rtech lehký úsměv a v duchu skanduju „do toho, holka“, nedokážu potlačit nevraživost vůči muži, který stojí vedle mě, což má momentálně přednost, protože to ve mně stále vře. Napiju se vína a nechám ho celých deset sekund spočinout na jazyku, abych se udržela, dokud ve mně ještě zbývá nějaká slušnost. Mám problém polknout víc než jen to víno, a proto se zachovám jako obyčejná mrcha.

„Oba víme, že jsem si to zasloužila já. To já jsem pracovala přesčas. Já jsem získala tu největší zakázku a já vedla nejúspěšnější kampaň roku.“

„Žádné ‚já‘ v týmu neexistuje, Collinsová,“ prohlásí Stuart a ušklíbne se do své skleničky.

„Ale je v něm jeden řiťolezec.“

„Whitney, Stuarte, jste na sebe hodní?“ Přišourá se k nám náš šéf Rich, který vypadá úplně jako firemní Santa – sněhobílé vlasy, nápadně vypouklé břicho přetékající přes opasek oblekových kalhot a tváře červené jako řepa v důsledku svátečního popíjení. Přinutím se k úsměvu a blýsknu všemi zuby, jako by Rich nevrazil klín do mé budoucnosti, když novým marketingovým ředitelem jmenoval Stuarta.

„Zrovna jsem mu blahopřála,“ odseknu věcně.

„Opravdu,“ ujistí Riche Stuart, který si dál hraje na slušňáka, a posune si brýle po svém hnědě zbarveném nose. No, možná nemá hnědý nos, ale jeho povaha se mi hnusí. Fajn, je to převážně milý chlap, někdo by řekl až svatý, ale řiťolezec to je – a za tím si pevně stojím. Stuart je také vášnivý golfista, což mu nade mnou poskytlo výhodu, protože Rich je jeho oblíbený spoluhráč a už od začátku jara ti dva oblažují kancelář svými nabubřelými úsměvy a stejnými spáleninami od slunce. Jejich dlouhé „obědy“ a sbližování jako v Bratrech z donucení mě vyšachovaly. Přestože bych ráda věřila, že sexismus na pracovišti už není tak častý, Rich je výsostným příkladem, proč stále existuje. Vzhledem k jeho věku musel začínat v době Šílenců z Manhattanu, což znamená, že jsem byla namydlená dřív, než jsem se do konkurzu na marketingového ředitele vůbec přihlásila.

To, že tu pozici dostal Stuart díky jejich bratříčkování a Richovu přesvědčení, že ten ptákem se ohánějící muž vedle mě je lepší volbou než já, byl stoprocentně machistický tah. Zatímco já jsem pracovala od nevidím do nevidím, abych nám získala klienty a vedla kampaně, Stuart vždycky vypadl přesně v šest večer – dokonce i v krizových chvílích –, protože má přece rodinu.

Jako by ho to omlouvalo.

Do háje se Stuartem.

Jsem jen… nezávislá.

Drsné? Rozhodně.

„Proč?“

Konec hry.