Kotě z Kocourkova

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Václav Čtvrtek

Kotě z Kocourkova – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Byla jednou jedna kniha… a jakmile ji dočetli, skončila zastrčená v knihovně. Tak to ale skončit nemusí! Pošlete ji dál s www.restorio.cz.

Lovili čtyři rybáři

Na břehu řeky seděli čtyři rybáři. Lovili ryby.

První napíchl na udici žížalu. Hodil udici do řeky. Za chvíli vytáhl rybu.

Druhý napíchl na udici housenku. Hodil udici do řeky. Za chvilku vytáhl rybu.

Třetí napíchl na udici pijavku. Hodil udici do proudu. Za chvilenku vytáhl rybu.

Čtvrtý napíchl na udici pulce. Za chviličku vytáhl…

Co myslíte, že vytáhl?

Rybu?

Ba ne! Krajíc chleba z kapsy. A pustil se do něho, protože měl hlad.

Pohádka s nejistým koncem

Na dvoře ležela fazole. Šli kolem Jirka a Mirek.

„Fazole!“ povídá Jirka.

Mirek se shýbl a chce fazoli strčit do kapsy.

„Já ji první uviděl,“ řekl Jirka.

„Jenže já jsem ji zvedl!“ křikl Mirek.

A že udělají čáru a budou k ní tu fazoli házet. Jirkovi padla fazole na půl prstu k čáře. Mirkovi taky.

Házeli podruhé.

Házeli do třetice.

Fazole vždycky padla na půl prstu k čáře.

„Asi se o ni budete muset poprat,“ řekla Járinka, co tam přišla. Vzala fazoli a zahodila ji přes plot do zahrádky. „A je spravedlnost!“

Ale spravedlnost nebyla.

Fazole vypustila v zahrádce klíček a lístek. Rostla a kvetla. Když na ní uzrály první lusky, přišli na zahrádku Jirka a Mirek.

„Rozdělíme se,“ povídá Jirka.

„Rozdělíme,“ řekl Mirek.

Jenže fazolí v luskách bylo dvacet jedna.

„Každý dostane deset. A o tu, co zbyla, se asi budete muset poprat,“ smála se Járinka. A zahodila jednu fazoli přes plot do zahrádky.

Proto téhle pohádky bude, nebo nebude, konec až napřesrok.

Myška a šiška

Myška pískala při muzice na flétnu a dostala za to pětník. Za pětník si koupila u husy šišku. Pěkná to byla šiška: bachratá, křupavá. Ó jé, to byla výtečná šiška!

Myška si nese šišku domů.

„To si dám, to si pochutnám!“ libuje si.

I táhne šišku do své dírky. Napřed myška, za ní šiška. Myška prošla, šiška ne! Byla bachratá, uvízla v dírce.

A myška se šiškou dopředu. Šiška se nehne. A myška se šiškou dozadu. A šiška se ne a nehne! Vězí pevně v dírce a myška je v pelíšku docela zavřená.

Pláče myška:

„To je pěkné nadělení,

sedím tu jak ve vězení,

pro šištičku, pro šišku

nemohu ven z pelíšku!“

Plakala a seděla. Pak vstala a usmála se:

„Schroupu tu bachratou šišku,

prokoušu se ven z pelíšku!“

Začala od špičky. Chroupá zoubkem, jazýčkem pomáhá. Chroupá a chroupá. Snědla celou šišku. Projedla se šiškou ven z pelíšku:

„Vyzrála jsem na šišku!

Teď se prospím v pelíšku.“

Ale kdepak! Myška má v bříšku velkou šišku. Bříško je kulaté, baňaté, bachraté. Bříško se dírkou neprotáhne! Sedí myška před dírkou a naříká znova:

„Pro tu velkou šišku v bříšku

zas nemohu do pelíšku!“

Sešla se zvířátka:

„Víš radu myšce?“

„Nevím!“

„A ty?“

„Já taky ne!“

Nevadí. Co se radili, myšce vytrávilo. Bříško jí splasklo. Vklouzla dírkou do pelíšku. Stočila se do klubíčka a spí.

Tiše, ať ji nevzbudíme!

„Ohlídej mi kůzle.“

Pak povídá: