Start

Helen Fielding

Bridget Jones’s Diary

Copyright © 1996 by Helen Fielding

Translation © 2002, 2014 by Mária Klenková, Tamara Chovanová

Jacket design © 2014 by Emil Křižka

Slovak edition © 2002, 2014 (elektronická verzia) by Ikar

Z anglického originálu Bridget Jones’s Diary (Picador,

an imprint of Macmillan Publishers Ltd., London 1997) preložili Mária Klenková a Tamara Chovanová.

Redigovala Dáša Zvončeková.

Korigovala Martina Šebeková.

Obálku navrhol Emil Křižka.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2014 ako svoju 577. publikáciu v elektronickej podobe.

Druhé vydanie.

Sadzba a zalomenie do strán ITEM, spol. s r. o., Bratislava.

ISBN 978-80-551-4017-9

Mojej zlatej mame Nellie za to, že nie je ako Bridgetina

Poďakovanie

Zvlášť by som sa chcela poďakovať Charliemu Leadbeaterovi, že sa mu v hlave zrodil nápad so stĺpčekom v Independente. Týmto chcem vyjadriť vďaku aj Gillonovi Aitkenovi, Richardovi Colesovi, Scarlett Curtisovej, rodine Fieldingovej, Piersovi, Paule a Samovi Fletcherovým, Emme Freudovej, Georgii Garrettovej, Sharon Maguirovej, Jonovi Turnerovi a Danielovi Woodsovi za podporu a inšpiráciu a ako vždy predovšetkým Richardovi Curtisovi.

Novoročné predsavzatia

NIE, NIE, NIE

Nebudem piť viac ako štrnásť pohárikov alkoholu týždenne.

Nebudem fajčiť.

Nebudem vyhadzovať peniaze: na mašinky, čo vyrábajú zmrzlinu a cestoviny, či iné kulinárske vynálezy, ktoré sa u mňa aj tak neuplatnia; na knihy nečitateľných autorov, len aby sa impozantne vynímali v knižnici; na extravagantnú spodnú bielizeň – načo, veď aj tak s nikým nechodím.

Nebudem si v byte robiť svinčík, radšej si predstavím, že ma sledujú cez kľúčovú dierku.

Nebudem utrácať viac, ako zarábam.

Nedám sa zavaliť došlou poštou.

Nepodľahnem šarmantným alkoholikom, vorkoholikom, flirtomanom, zadaným chlapom, mizogýnom, megalomanom, šovinistom, citovým gigolom, parazitom a zvráteným indivíduám.

Nebudem chytať nervy kvôli mame, Une Alconburyovej ani Perpetue.

Nebudem šalieť kvôli chlapom, naopak, zachovám si pokoj a chladnú hlavu ľadovej kráľovnej.

Nerachnem sa bezhlavo do chlapa; novému vzťahu musí predchádzať zrelá úvaha.

Nebudem nikoho ohovárať za chrbtom; o každom budem radšej zmýšľať len v dobrom.

Nebudem sa fixovať na Daniela Cleavera, veď buchnúť sa do šéfa à la slečna Moneypenny a podobne je dosť otrasné.

Nebudem odutá, lebo s nikým nechodím. Radšej sa prepracujem k duševnej rovnováhe, autorite a pocitu, že som plnohodnotná žena aj bez partnera – takto si skôr nejakého ulovím.

ÁNO, ÁNO, ÁNO

Budem ignorovať cigarety.

Budem piť menej ako štrnásť pohárikov alkoholu týždenne.

Budem držať anticelulitídovú diétu, aby som mala o 7,5 cm chudšie stehná (t. j. každé o 3,75 cm).

Povyhadzujem z bytu všetky zbytočnosti.

Rozdám bezdomovcom šaty, ktoré už dlhšie nenosím.

Budem makať na kariére a nájdem si lepší flek.

Budem si ukladať prachy do sporiteľne a možno si priplatím i na penziu.

Budem pracovať na vyššom sebavedomí.

Budem rozhodnejšia.

Budem lepšie využívať čas.

Namiesto nočných potuliek za zábavou sem-tam ostanem aj doma pri vážnej hudbe s dobrou knihou.

Budem zo svojho platu prispievať na charitu.

Budem ku každému milšia a ústretovejšia.

Budem jesť viac strukovín.

Vyskočím z postele, len čo sa prebudím.

Budem chodiť do fitneska trikrát týždenne, a nielen preto, aby som tam spásla obložený chlebík.

Budem zakladať fotografie do albumov.

Budem si nahrávať kompilácie „náladoviek“ s obľúbenou romantickou, tanečnou, rezkou, feministickou hudbou, aby boli poruke a nemusela som fungovať ako dáka pripitá diskdžokejka, čo sa hrabe v hromadách kaziet rozhádzaných po podlahe.

Nadviažem fungujúci vzťah so zodpovedným dospelým jedincom.

Naučím sa programovať video.

Január

Mimoriadne zbabraný začiatok

Nedeľa 1. januára

58,5 kg (ale je poVianociach), 14 pohárikov alkoholu (vlastne vrámci dvoch dní, pretože silvestrovské oslavy trvali doštvrtej nadránom), 22 cigariet, 5 424 kalórií.

Čo som dnes pojedla:

2 balenia plátkového ementálu

14 studených uvarených nových zemiakov

2 poháre Bloody Mary (patria dostravy, pretože obsahujú worcesterskú omáčku aparadajky)

1/3 pecňa talianskeho chleba sjemným francúzskym syrom

1/2 balíčka koriandrových lístkov

12 mliečnych figúrok (vianočných sladkostí sa treba zbaviť naraz aodzajtra začať nanovo)

13 chuťoviek sosyrom asananásom

1 porciu morky nakarí shráškom abanánmi zkuchyne Uny Alconburyovej

1 porciu malinového prekvapenia zkeksíkov namáčaných vbourbone, zaváraných malín apribližne hektolitra šľahačky pekne prizdobenej kandizovanými čerešňami asladkými korienkami zkuchyne Uny Alconburyovej.

Poludnie. Useba vLondýne. Uf. Vôbec sa necítim fyzicky ani duševne pripravená sadnúť doauta aodviezť sa doGrafton Underwooodu kUne aGeoffreymu Alconburyovcom nanovoročný večierok, kde sa podáva morka nakarí. Geoffrey aUna Alconburyovci sú najlepší priatelia mojich rodičov astrýko Geoffrey mi nikdy nezabudne pripomenúť, že ma poznajú odčias, keď som behala potrávniku, ako ma Pánboh stvoril. Ešte vauguste naštátny sviatok mi hneď zrána zavolala mama amusela som jej sľúbiť, že sa natom večierku zjavím. Išla navec fintou.

„Čauko, zlatko. Chcem sa ťa len spýtať, či nemáš nejaké vianočné želanie.“

„Vianočné?“

„Alebo chceš, aby to bolo prekvapenie, zlatko?“

„Nie!“ zrevala som. „Prepáč. Ja len, že...“

„Napadlo mi, či by si nechcela kolieska nakufor.“

„Ale veď ja ani nemám kufor.“

„No vidíš, tak by som ti mohla kúpiť malý kufrík nakolieskach. Vieš, taký, čo majú letušky.“

„Diky. Vystačím si staškou.“

„Ach, zlatko, nemôžeš predsa behať posvete stou zelenou plátenou katastrofou. Vyzeráš ako Mary Poppinsová, čo sa pretĺka životom. Kúpim ti malý chutný kufrík svyťahovacou rúčkou. Nemáš predstavu, čo všetko sa doň naprace. Chceš červeno-modrú, alebo modro-červenú kombináciu?“

„Mami. Je pol deviatej ráno; leto astrašne teplo. Netúžim pokufríku, sakým sa premávajú letušky.“

„Julie Enderbyová ho už má. Aje sním veľmi spokojná.“

„Kto je Julie Enderbyová?“

„No predsa Julie, zlatko! Dcéra Mavis Enderbyovej! Tá, čo má super miesto vaudítorskej firme Arthura Andersena...“

„Mami...“

„Berie si ho nakaždú cestu...“

„Ale ja nechcem nijaký kufrík nakolieskach.“

„Vieš ty čo? Tak my sa socom aJamiem zložíme akúpime ti perfektný veľký kufor a súpravu koliesok navyše.“

Načisto vyčerpaná som držala slúchadlo čo najďalej oducha alámala si hlavu, kde hľadať korene jej misionárskeho vianočno-darčekovo-batožinového zápalu. Keď som si ho znova priložila kuchu, mama vravela: „... vlastne majú aj taký sosobitnou priehradkou napenu dokúpeľa ainé maličkosti. Potom mi ešte napadlo, či ti nemáme kúpiť nákupný vozík.“

„Ačo ty? Máš nejaké vianočné želanie?“ vyhŕkla som, zúfalo žmúriac dooslepujúceho augustového slnka.

„Ani nie,“ prehodila afektovane. „Ja mám všetko, čo potrebujem. Počúvaj, zlatko,“ zasipela zničoho nič, „všakže prídeš kUne aGeoffreymu nanovoročnú morku nakarí?“

„No, vieš, tuším...“ chytila sa ma besná panika. Preboha, ako sa len vyhovoriť? „... naNový rok robím.“

„To nič. Pridáš sa knám neskôr. Ach, vravela som ti už, že Malcolm aElaine Darcyovci prídu aj sMarkom? Pamätáš si Marka, zlatko? Zaradil sa kprvotriednym advokátom. Kúpe sa vpeniazoch. Aje rozvedený. Večierok sa začína až oôsmej.“

Bože dobrotivý! Len nie ďalší zúfalo oháknutý maniak doopery shustou hrivou priam vystrelenou zpútca. „Prosím ťa, mami, už som ti vravela, že mi nemáš nikoho dohadzovať...“

„Ale no, zlatko, Una aGeoffrey robia novoročné večierky predsa odčias, keď si potrávniku behala sholým zadkom! Musíš prísť! Ako inak! Aspoň si vyskúšaš nový kufor.“

23.45. Uf! Prvý deň roka bol jeden veľký horor. Ani veriť sa mi nechce, že prvú noc strávim opäť sama vposteli rodičovského domu. Vmojom veku je to značne ponižujúce. Dúfam, že nezacítia dym, keď si vobloku pofajčím. Celý deň som čučala doma vnádeji, že sa poopici po zbieram, no napokon som to vzdala apomerne neskoro vyštartovala nanovoročnú morku nakarí. Keď som napokon dorazila kAlconburyovcom azazvonila nadomovom zvonci, čo sa rozozvučal ako mestské zvony, naďalej som sa nachádzala vosvojom vlastnom svete vymetenej hlavy, sprekysleným žalúdkom aodporným nutkaním navracanie. Navyše ma ešte neprešla zúrivosť, že som namiesto naM1 bezhlavo odbočila naM6, akým som sa mala kde otočiť, bola som už bezmála vBirminghame. Celá besná som ventilovala svoje city astláčala plynový pedál až napodlahu. Nebezpečná zábava, otom potom. Zmierená soživotom som sledovala, ako sa kumne vkos týme fuksiovej farby rúti Una Alconburyová – fascinujúco zdeformovaná dvermi zozvlneného skla.

„Bridget! Už sme potebe chceli vyhlásiť pátranie! Šťastný aveselý! Ešteže sme nezačali bezteba.“

Bleskovo sa jej podarilo vtisnúť mi bozk nalíce, pomôcť mi zkabáta, prevesiť ho cezzábradlie, zotrieť mi zlíca rúž, akým som sa zmorene opierala ovyrezávanú rímsu, vyvolať vomne neskutočný pocit viny.

„Prepáč. Zablúdila som.“

„Zablúdila? Nehovor! Čo už len stebou budeme robiť. Tak poď ďalej!“

Cezdvere zmliečneho skla ma voviedla doobývačky, kde zahulákala: „Predstavte si, Bridget nám zablúdila!“

„Bridget! Šťastný aveselý!“ zaželal mi Geoffrey Alconbury vžltom svetri skosoštvorcovým vzorom. Vzápätí kumne ladne priskočil azcelej sily ma nemravne vyobjímal.

„Fjúúú,“ vyrazil zoseba červený ako rak apovytiahol si vpáse nohavice. „Naktorom nájazde si sa napojila?“

„Nadevätnástom, no bola tam odbočka na...“

„Nadevätnástom! Una, Bridget prišla zdevätnástky! Veď si si pridala hodinu cesty! Poď, nech ti niečo nalejem. Ačo tvoj ľúbostný život?“

Panebože. Kedy už ženáči pochopia, že nataké veci sa nepýta? Ani my ich nebombardujeme otázkami typu: „Tak čo, ako vmanželstve? Ešte spolu spávate?“ Každý predsa vie, že rande vtridsiatke už nie je bezstarostné šantenie vhodné preširoké fórum, ako keď mal človek dvadsaťdva, aže úprimná odpoveď by skôr znela: „No viete, môj ženatý milenec prikvitol včera večer vpodväzkoch arozkošnom svetríku zangorskej vlny apriznal sa mi, že je homoš/erotoman/narkoman/flirtoman, apreplesol ma robertkom,“ než: „Diky, super.“

Akeďže nie som rodená klamárka, iba som zahanbene zamumlala: „Fajn,“ načo on zahučal: „Takže ty ešte nemáš frajera?“

„Bridget! Čo len stebou budeme robiť!“ zvolala Una. „Ach, vy karieristky! Ja vás nechápem! To sa predsa nedá odkladať donekonečna. Tik-tak-tik-tak.“

„Pravdaže. Ako len môže byť žena vtvojich rokoch bezmuža?“ rámusil Brian Enderby (manžel Mavis, bývalý prezident Rotary klubu zKetteringu) aohnal sa pohárikom sherry. Môj oco ma našťastie zachránil.

„No to som rád, že ťa vidím, Bridget!“ zvolal avzal ma zarameno. „Tvoja matka už zburcovala celý northamptonshirský policajný zbor. Práve prečesávajú zubnými kefkami krajinu apátrajú potvojom rozkúskovanom tele. Poď aukáž sa im, aby som sa konečne mohol začať baviť. Ako sa ti pozdáva ten kufor nakolieskach?“

„Je neskutočne veľký. Ačo cvikačky nachlpy vušiach?“

„Paráda! Robia cvak-cvak.“

Tuším som sa rozhodla správne. Ohrdnúť pozvanie by asi bolo trochu trápne, ale ten Mark Darcy... Bŕŕŕ. Vždy keď mi mama zavolala, spustila: „Akoby si si nepamätala Darcyovcov, zlatko? Navštívili nás predsa, ešte keď sme bývali vBuckinghame, aspolu sMarkom ste sa tam čvachtali vbazéne!“ alebo: „Ach! Vravela som ti už, že Malcolm aElaine prídu nanovoročný večierok kUne aj sMarkom? Zrejme sa práve vrátil zAmeriky. Je rozvedený. Vraj sa obzerá ponejakom dome vHolland Parku. Stou svojou ženou asi prežil peklo. Rodená Japonka. Poviem ti, ten národ vie byť veľmi krutý.“

Najbližšie to prišlo ako blesk zjasného neba: „Pamätáš si Marka Darcyho, zlatko? Syna Malcolma aElaine? Je špičkový právnik, prvotriedny. Arozvedený. Elaine vraví, že je vkuse zahrabaný vpráci astrašne sám. Možno sa zjaví natej novoročnej morke nakarí.“

Nechápem, prečo mi nepovedala rovno zmosta doprosta: „Počúvaj, zlatko, buď taká dobrá avyspi sa stým Markom Darcym nanovoročnej párty. Je veľmi bohatý.“

„Tak poď, predstavím ťa Markovi,“ zašvitorila Una Alconburyová, skôr ako som stihla doseba obrátiť pohárik. Ženu dosť poníži, ak jej proti vôli vnútia chlapa, no ak ju shlavou malátnou poopici knemu doslova ťahá Una Alconburyová acelý výjav sprevádzajú uprené pohľady všetkých prítomných, priateľov jej rodičov, tak to už je potom celkom oinom.

Bohatý, vcelku urastený Mark, ktorý sa rozviedol sosvojou krutou ženou, stál obrátený chrbtom apozorne študoval obsah alconburyovskej knižnice: zväčša série kníh otretej ríši viazaných vkoži, ktoré si Geoffrey objednával cezReader’s Digest. Pripadalo mi trochu smiešne, že sa človek smenom Darcy navečierku snobsky izoluje odostatných – akoby Heathcliff vytrvalo čučal celý večer vzáhrade, mlátil hlavou dostromu avrieskal „Cathy“.

„Mark!“ zvolala dobrá víla Una. „Vediem ti milú spoločnosť.“

Zvrtol sa azozdanlivo neškodného tmavomodrého svetra sa vykľulo véčko skosoštvorcovým žlto-modrým vzorom – obľúbené ustaršej generácie športových reportérov. Ako vravieva môj priateľ Tom, je až zarážajúce, koľko času apeňazí by sa ušetrilo, keby sa hneď priprvom rande všímali detaily. Tu biele ponožky, tam červené traky, galoše natopánky, hákový kríž, ačloveku je jasné, že nemá význam zapisovať si telefónne čísla afinančne sa ruinovať vdrahých reštauráciách, pretože ztoho aj tak nič nebude.

„Mark, toto je Bridget, dcéra Pam aColina,“ prehodila Una alíca jej zružoveli odvzrušenia. „Bridget pracuje vovydavateľstve, však, Bridget?“

„Áno, presne tak,“ povedala som, ani neviem prečo, akoby som sa dovolala dorozhlasového vysielania achcela sa spýtať Uny, či môžem „pozdraviť“ svojich priateľov Jude, Sharon aToma, brata Jamieho, kolegov vpráci, mamu iocka, anapokon všetkých nanovoročnom večierku smorkou nakarí.

„Nechám vás tu, mládež,“ hlesla Una. „Isto máte plné zuby nášho starobinca.“

„Ale kdeže!“ rozpačito zaprotestoval Mark Darcy anepresvedčivo sa usmial, načo Una prevrátila oči, priložila si ruku naprsia, zvonivo sa zasmiala, mykla hlavou anechala nás tam stáť vobludne trápnom tichu.

„Ja. Uhm. Čítaš nejakú, ach... Čítala si vposlednom čase niečo dobré?“ spýtal sa.

Ježiškove husličky.

Mozgové závity mi pracovali naplné obrátky azisťovali, kedy som naposledy čítala poriadnu knihu. Práca vovydavateľstve má jednu nevýhodu – človeku sa už vovoľnom čase neveľmi chce čítať, veď to je asi tak, akoby sa smetiar povečeroch prehrabával vkontajneroch. Mám síce rozčítanú knihu Muži sú zMarsu, ženy zVenuše, ktorú mi požičala Jude, no nezdalo sa mi, že by sa Mark Darcy, hoci čudák naprvý pohľad, hlásil kMarťanom. Potom ma osvietilo.

„Spätný náraz odSusan Faludiovej,“ vyhlásila som víťazoslávne. Pf! Vlastne som ju ani nečítala, iba mám taký pocit, keď onej stále počúvam Sharonine tirády. Šla som však naisto, je predsa vylúčené, aby sa svätuškár vpulóvri skosoštvorcovým vzorom prehrýzol päťstostranovým feministickým traktátom.

„Ale čo! Fakt?“ prekvapil ma. „Čítal som ju ešte vprvom vydaní. Nezdá sa ti, že to vnej stou obhajobou trochu prehnali?“

„Vieš čo, ani nie...“ prehodila som naverímboha alámala si hlavu, ako vykorčuľovať zdanej témy. „Silvestroval si srodičmi?“

„Áno,“ prikývol dychtivo. „Aj ty?“

„Áno. Nie. Bola som najednom večierku vLondýne. Hlavu mám ešte ako melón,“ rapotala som nervózne, len aby si Una smamou nemysleli, že som totálna neschopáčka, ktorá sa nedokáže pozhovárať ani len sMarkom Darcym. „Podľa mňa je technicky nemožné, aby sa novoročné predsavzatia začali dodržiavať hneď odNového roka, čo povieš? Keďže je predĺžením Silvestra, fajčiari sú už rozbehnutí asvysokou hladinou nikotínu vkrvi odnich naozaj nemožno očakávať, že súderom polnoci odhodia cigarety. Aj sdiétami je to naNový rok ťažké, človek sa predsa nemôže stravovať racionálne, musí mať voľnú ruku avybrať si, dočoho si zahryzne, aby uľavil svojej alkoholom omámenej hlave. Myslím si, že by bolo oveľa rozumnejšie, keby predsavzatia začínali platiť až oddruhého januára.“

„Možno by si si mala vziať niečo podzub,“ prehodil, vzápätí bleskove vykročil kbufetu anechal ma stáť samu priknižnici. Všetci si ma premeriavali avduchu si vraveli: „Tak preto sa nám Bridget nevydala. Veď odnej chlapi utekajú.“

Najhoršie natom bolo, že Una Alconburyová amama to nenechali len tak. Nútili ma roznášať podnosy suhorkami apoháriky sherry azúfalo sa snažili znova ma podhodiť Markovi. Napokon ztoho boli také frustrované, že vochvíli, keď som sa ocitla suhorkami nameter odMarka, Una prešprintovala obývačku ako kapitán ragbyovej reprezentácie Will Carling avyhlásila: „Mark, predodchodom si nezabudni vziať Bridgetino telefónne číslo, aby ste sa mohli vLondýne stretnúť.“

Očervenela som ako pivónia. Cítila som, ako ma zalieva horúčava. Mark si určite bude myslieť, že som ju nato naviedla.

„Som presvedčený, pani Alconburyová, že Bridget je vLondýne už aj tak naplno vyťažená,“ vyhlásil. Ajaj. Niežeby som sa trhala, aby si vzal moje telefónne číslo, no nechcela som, aby dal predvšetkými najavo, že oň nemá záujem. Zaryto som pozerala dopodlahy aneušlo mi, že má biele ponožky svyšívanými žltými čmeliakmi.

„Nedáš si uhorku?“ spýtala som sa demonštratívne, aby bolo jasné, že som zaním prišla skyslou uhorkou, nie vnútiť mu svoje telefónne číslo.

„Nie, ďakujem,“ šibol pomne mierne zmäteným pohľadom.

„Fakt nie? Ačo plnené olivy?“

„Ďakujem, neprosím si.“

„Ani bielu cibuľku či mladučkú cviklu?“ dotierala som.

„Diky,“ zamrmlal zúfalo avzal si olivu.

„Dúfam, že si nanej pochutnáš,“ dodala som víťazoslávne.

Nakonci večierka som si všimla, ako doňho Una ajeho matka niečo hustia, vzápätí sním primašírovali zamnou astáli ako nastráži, kým zoseba nedostal: „Nepotrebuješ sa presunúť doLondýna? Ja tu zostávam, ale môže ťa odviezť moje auto.“

„Čože? Samo?“ vyhŕkla som.

Zažmúril namňa.

„Ale no! Mark má služobné auto sošoférom, ty hlupáčik,“ poučila ma Una.

„Ďakujem, si veľmi milý, ale pôjdem ráno vlakom.“

02.00 Ach jaj, prečo len nepriťahujem opačné pohlavie? Prečo? Ešte aj chlap sčmeliakovými ponožkami vomne vidí príšeru. Nenávidím Nový rok. Všetkých nenávidím. Okrem Daniela Cleavera. No nič, nastolíku mám maxi balenie mliečnej čokolády, čo zostala odVianoc, aminiatúrnu fľaštičku džinu stonikom. Napráskam sa adám si cigaretku.

Utorok 3. januára

58,9 kg (rútim sa doobezity – prečo len? prečo?), 6 pohárikov alkoholu (super), 23 cigariet (veľmi dobre), 2 472 kalórií.

09.00 Uf. Neviem sa zmieriť spredstavou, že treba ísť dopráce. Tá myšlienka mi pripadá trochu znesiteľnejšia, len keď si spomeniem, že znova uvidím Daniela, no ani to nie je veľmi rozumné, lebo som tučná, nabrade mám hnisavý pupák anajradšej by som sa uvelebila navankúši, šrotovala čokoládu apozerala vtelke vianočné programy ako zhypnotizovaný had. Vidí sa mi nefér, že najprv človeku vnútia aj proti jeho vôli Vianoce, snimi spojený stres apriam nezvládnuteľný finančný icitový tlak, akeď sa vžije doich sviatočnej atmosféry, surovo ho znej vytrhnú. Fakt sa mi začínalo páčiť, že sa besný kolotoč života nachvíľu zastavil, že si môžem vylihovať vposteli, napchávať sa dobrotami apopíjať alkohol, kedykoľvek naň natrafím, dokonca iráno. Azrazu sa odnás očakáva, že disciplinovane vyštartujeme dovšedného dňa ako zdravé mladé chrty.

10.00 Uf. Perpetua, služobne očosi staršia, apreto presvedčená, že má namňa dozerať, bola maximálne nepríjemná apanovačná. Doabsolútneho omrzenia mlela onajnovšej nehnuteľnosti zapol milióna libier, ktorú mieni kúpiť sosvojím bohatým, rozmaznaným priateľom Hugom: „Ale hej, je síce obrátený nasever, no svetlo vy riešili priam geniálne.“

Melancholicky som naňu pozrela: škaredý rozkysnutý zadok naprataný vúzkej červenej sukni obopínala čudná trojštvrťová pásikavá vesta. Aké požehnanie narodiť sa saroganciou buržuja! Aj keby svojou veľkosťou konkurovala Renaultu Espace, kašlala by nato. Kým ja sa celé hodiny, mesiace, ba roky trápim presvoje kilá, Perpetua sa celá šťastná preháňa poFulham Road azháňa lampy sporcelánovými stojanmi vtvare mačiek. Šťastie jej však uniká. Prieskumom sa zistilo, že pocity šťastia nevyvoláva láska, bohatstvo či moc, ale úsilie dosiahnuť vytýčený cieľ: ačo iné je diéta?

Cestou domov som si povedala, že mňa sa koniec Vianoc netýka, akúpila som si škatuľku zlacnených čokoládových figúrok nastromček ašampanské za3 libry a69 pencí zNórska, Pakistanu či tak podobne. Celý nákup, obohatený odva krajce biskupského chlebíka, zvyšok vianočného koláča akusisko plesnivého syra, som spratala avypila vživej atmosfére Vianoc prirozsvietenom stromčeku aseriáli Ľudia zEastEndu.

Teraz sa však hanbím ahnusím sama sebe. Normálne zomňa tečie masť. No nič. Niekedy človek musí klesnúť až nasamé dno aobaliť sa toxickým tukom, aby sa potom ako fénix, čo povstal zpopola, vynoril očistený odchemického odpadu avplnej nádhere spostavou Michelle Pfeifferovej. Zajtra sa začína nový sparťanský režim zdravia akrásy.

Mmmmmm. Daniel Cleaver. Strašne sa mi páči, že sa vie odviazať, aj keď je veľmi úspešný ašikovný. Dnes sa predstavil vúžasne zábavnej forme, keď každému vykladal historku osvojej tete, ktorá pokladala ónyxový držiak napapierové utierky, čo dostala naVianoce odjeho mamy, zamodel penisu. Fakt bol strašne podarený. Aj mi trochu nadbiehal, keď sa ma spýtal, čo pekné som dostala naVianoce. Zajtra by som si tuším mohla vziať krátku čiernu sukňu.

Streda 4. januára

59,4 kg (stav pohotovosti! – akoby sa tuk zVianoc uskladnil vkapsule ateraz sa začínal pomaly uvoľňovať podkožou),5 pohárikov alkoholu (lepšie), 20 cigariet, 700 kalórií (výborne).

16.00. Vkancelárii. Stav pohotovosti trvá. Jude práve volala zmobilu avzáchvate plaču piskľavým hláskom na veľa vyjachtala, že sa musela ospravedlniť zoschôdze výboru (Jude je šéfkou oddelenia termínových obchodov vBrightlingse), lebo by sa tam bola rozrevala, ateraz trčí nadámskej toalete sočami ako Alice Cooper anemá ani kozmetickú taštičku. Jej priateľ Hajzel Richard (samoľúby macho), sktorým chodí napreskáčku rok apol, ju pustil kvode, lebo sa ho spýtala, či sňou nechce ísť nadovolenku. Typická reakcia, no Jude, ako inak, zvaľuje vinu len alen naseba.

„Som odneho nenormálne závislá. Žiadala som priveľa, chcela som uspokojiť skôr svoje biedne túžby ako potreby. Ach, keby sa tak dal vrátiť čas.“

Vmihu som brnkla Sharon. O18.30 sa vCafé Rouge koná mimoriadny samit. Dúfam, že sa mi podarí vypariť, skôr ako hnusoba Perpetua začne robiť scény.

23.00 Ukričaný večer. Sharon okamžite predostrela svoju teóriu natému Richard: „Citové vydieranie“, ktoré sa ako besný požiar šíri medzi chlapmi potridsiatke. Keď sa zrelé dvadsiatničky prehupnú ceztridsiatku, tvrdí Sharon alias Shazzer, nastáva mierna zmena vrovnováhe síl. Aj najnehanebnejšie kokety strácajú nervy azápasia sprvými záchvatmi existenčnej úzkosti: boja sa, že umrú samy aaž potroch týždňoch ich nájdu ohlodané vlčiakom. Stereotypné predstavy opoliciach, kolovrátkoch azhrdzavených sexuálnych vzťahoch sa proti žene spriahnu acíti sa hlúpo bezohľadu nato, koľko času strávi úvahami oJoanne Lumleyovej aSusan Sarandonovej.

„Achlapi ako Richard,“ soptila Sharon, „brnkajú nacity, aby sa vyhli záväzkom, zodpovednosti aprirodzenému vývoju vzťahov medzi mužom aženou.“

Vtedy sme už sJude kútikmi úst nenápadne robili: „Pssst, pssst,“ askrývali sa dokabátov. Koniec koncov nič nedokáže chlapov odpudiť väčšmi ako ukričaný feminizmus.

„Tak podľa neho si zašla priďaleko, keď si navrhla, aby ste spolu strávili dovolenku!“ vrieskala Sharon. „Čo to vôbec trepe?“

Snívajúc oDanielovi Cleaverovi som si trúfla poznamenať, že nie všetci chlapi sú ako Hajzel Richard. Vzápätí však Sharon vychrlila dlhý zoznam našich priateliek, ktoré sú už obeťami citovej zadubenosti: sjednou partner zaryto odmieta žiť podspoločnou strechou aj potrinásťročnej známosti; druhej chlap poštyroch schôdzkach ubzikol, lebo šlo dotuhého; ďalšiu chlapík tri mesiace prenasledoval vášnivými ponukami nasobáš, akeď ju napokon spracoval, potroch týždňoch vycúval aona zistila, že rovnakú akciu rozohral isjej najlepšou priateľkou.

„My dnešné ženy sme zraniteľné iba preto, že patríme kpriekopníckej generácii, ktorá nemieni robiť ústupky vláske aspolieha sa navlastnú ekonomickú silu. Odvadsaťrokov sa chlapi ani len neodvážia začať scitovým vydieraním, pretože sa im vysmejeme rovno dotváre,“ vykrikovala Sharon.

Vtej chvíli sa vodverách zjavil Alex Walker, Sharonin kolega, soskvostnou blondínou, približne osem ráz atraktívnejšou ako on. Vzápätí nás prišiel ležérnym krokom pozdraviť.

„Tvoja nová priateľka?“ spýtala sa Sharon.

„Ťažko povedať. Ona si to síce myslí, no vlastne spolu ani nechodíme, iba spíme. Mal by som stým prestať, fakt, ale vieš, ako to chodí...“ prehodil samoľúbo.

„To je mi pekné svinstvo, ty zbabelý drbnutý čurák! Tak. Ateraz sa sňou idem pozhovárať,“ vyhlásila Sharon avstala. Spolu sJude sme ju nasilu zadržiavali, zatiaľ čo Alex, ktorý očividne spanikáril, trielil preč, aby si veselo pokračoval vosvojom citovom cynizme.

Napokon sme spoločnými silami vypracovali preJude stratégiu. Nesmie si vtĺkať dohlavy myšlienky zknižky Ženy, ktoré priveľmi milujú, anamiesto toho viac uvažovať vštýle diela Chlapi sú zMarsu, ženy zVenuše, aby vRichardovom správaní nevidela odraz vlastnej závislosti aprehnanej lásky, ale skôr ho vnímala ako marťanskú gumičku, ktorá sa musí natiahnuť, aby sa mohla vrátiť späť.

„No dobre, aaký je záver? Mám mu zavolať, alebo nie?“ spýtala sa Jude.

„Nie,“ ozvala sa Sharon, aja som vyhŕkla: „Áno.“

Keď Jude odišla – pretože musí vstávať o5.45, aby stihla fitnesko asvoju obchodnú poradkyňu, skôr ako sa jej o8.30 začne robota (šialené) –, zrazu Sharon imňa zaplavili výčitky svedomia aboli sme zoseba zhnusené, že sme jej neporadili, aby jednoducho skoncovala sHajzlom Richardom, lebo je hajzel. Sharon však správne podotkla, že keď sme to urobili minule, tí dvaja sa znova dali dohromady aJude mu vzáchvate prehnanej úprimnosti vytrúbila všetko, čo sme pohovorili. No ateraz sa cítime príšerne trápne, keď sa sním stretneme, aon si myslí, že sme potvory či rovno čertice zpekla – čo je podľa Jude nedorozumenie, pretože aj keď sme tie čertice vsebe objavili, ešte sme ich nepustili kslovu.

Štvrtok 5. januára

58,5 kg (úžasný pokrok – kilo tuku spálené spontánnou radosťou avidinou sexu), 6 pohárikov alkoholu (napárty výborné), 12 cigariet (pokračuje to bezva), 1 258 kalórií (láska zlikvidovala prežieranie).

11.00. Vkancelárii. Panebože! Daniel Cleaver mi poslal odkaz. Práve som sa pokúšala (vrámci budovania kariéry) zosmoliť svoj životopis, aby si Perpetua nič nevšimla, keď mi zničoho nič hore namonitore zablikala Nová správa. Potešená ako vždy – všetkým, čo sa netýka práce – som chytro stlačila Prijať abezmála som vyskočila zkože, keď sa dolu vodkaze zjavilo heslo Cleave. Najprv mi napadlo, či sa mi nenapojil napočítač anezistil, že sa nevenujem práci. Potom som si však prečítala, čo mi píše:

Správa pre: Jonesová

Tuším si si zabudla dať sukňu. Vtvojej pracovnej zmluve jasne stojí, že zamestnanci majú chodiť dopráce solídne oblečení.

Cleave

Ha! Neodškriepiteľne somnou flirtuje. Chvíľočku som otom premýšľala atvárila sa, že študujem otrasne suchopárny rukopis akéhosi grafomana. Nikdy som ešte Danielovi Cleaverovi neposlala odkaz, no naodkazoch je fantastické, že človek môže byť bezočivý aneformálny aj kvlastnému šéfovi amá kopec času dôkladne sa pripraviť. Takže ja som mu poslala toto:

Správa pre: Cleave

Pane, Váš odkaz ma vydesil. Kým sukňu síce možno opísať ako poskromnú (naúspornosť sa vnašej redakcii vždy dbalo), považujem zahrubé skreslenie skutočnosti označiť spomínanú sukňu za „zabudnutú“, azvažujem, či nemám informovať odbory.

Jonesová

Šialene vzrušená som čakala naodpoveď. Ako inak.

Nová správa veľmi rýchlo zablikala. Stlačila som Prijať:

PROSÍM toho, kto omylom odniesol zredigovaný rukopis KAFKOVEJ MOTORKY zmôjho stola, aby mi ho láskavo okamžite vrátil.

Diane

Dokelu. Apotom už: nič.

Poludnie. Ach bože. Daniel mi ešte neodpovedal. Nabetón zúri. Možno to stou sukňou myslel vážne. Ach jaj! Dala som sa zviesť neformálnosťou odkazovacieho média abola som bezočivá kšéfovi.

12.10. Možno môj odkaz ešte nedostal. Keby som ho len mohla stiahnuť späť. Tuším sa pôjdem prejsť azistím, či sa mi nepodarí vkĺznuť doDanielovej kancelárie avymazať ho.

12.15. Ha. Už je mi to jasné. Rokuje soSimonom zmarketingu. Premeral si ma, keď som šla okolo. Aha. Ahahahaha. Nová správa:

Správa pre: Jonesová

Ak si sa prechádzkou okolo kancelárie pokúšala demonštrovať prítomnosť sukne, môžem iba povedať, že sa to sakramentsky nevydarilo. Sukňa nesporne absentuje. Dala sa vypísať? Je chorá?

Cleave

Nová správa vzápätí zablikala znova.

Správa pre: Jonesová

Ak je sukňa naozaj chorá, zisti, prosím, koľko dní maródila zauplynulý rok. Jej nárazová dochádzka dopráce poukazuje nasimulantstvo.

Cleave

Práve posielam späť:

Správa pre: Cleave

Sukňa evidentne nie je chorá ani neprítomna. Som rozhorčená dotieravym postojom vedenia kjej rozmerom. Posadnutý záujem osukňu naznačuje, že choré je skôr vedenie.

Jonesová

Hmm. Asi tú poslednú vetu vyhodím, pretože sa dá chápať ako mierne obvinenie zosexuálneho obťažovania, mňa však veľmi teší, že ma sexuálne obťažuje práve Daniel Cleaver.

Dokelu. Práve prešla okolo Perpetua ačíta mi cezplece. Ešteže som stihla stlačiť Alt Späť, ale chyba – naobrazovke sa zjavil môj životopis.

„Daj mi, prosím ťa, vedieť, keď to dočítaš, dobre?“ zazubila sa. „Ver mi, nechcem, aby si mala pocit, že si nevyužitá.“

Len čo sa znova vrátila ktelefónu – „Povedzme si úprimne, pán Birkett, má to význam robiť ztroch spální štyri, keď bude naprvý pohľad každému jasné, že tá štvrtá je iba vyhrievaný šatník?“ –, ja som sa vrátila kpráci. Chystám sa odoslať toto.

Správa pre: Cleave

Sukňa evidentne nie je chorá ani neprítomna. Som rozhorčená dotieravym postojom vedenia kjej rozmerom. Asi sa obrátim naobchodný súd, bulvárnu tlač atď.

Jonesová

Božemôj. Toto mi prišlo späť.

Správa pre: Jonesová

Neprítomná, Jonesová, nie neprítomna. Dotieravým, nie dotieravym. Skús si, prosím, osvojiť aspoň základné znalosti pravopisu, hoci vôbec netvrdím, že jazyk je fixný, anie ustavične sa vyvíjajúci aprispôsobujúci nástroj komunikácie (porov. Hoenigswalda). Mimochodom, počítačový korektor by mohol pomôcť.

Cleave

Spľasol mi hrebienok asedela som ako primrazená, keď Daniel soSimonom zmarketingu prešiel okolo, nadvihol obočie avenoval mojej sukni veľmi sexi pohľad. Zbožňujem milé počítačové odkazy. Musím si však dávať pozor napravopis. Veď som študovala angličtinu.

Piatok 6. januára

17.45. Až žiarim odsamej radosti. Posielanie odkazov oprítomnosti či neprítomnosti sukne horlivo pokračovalo celé popoludnie. Vážený šéf sa ulieva vpráci, čosi nepredstaviteľné. Perpetua (nižšia šéfka) sa ocitla včudnej situácii; vedela, že posielam odkazy, azúrila, no keďže som ich adresovala najvyššiemu šéfovi, zmietali ňou rozporuplné pocity vrámci lojality: hracie pole bolo značne nevyrovnané azdravý rozum hovorí, že hlavné slovo by malo patriť šéfovi.

Posledný odkaz znel:

Správa pre: Jonesová

Rád by som poslal chorľavej sukni cezvíkend kyticu. Prosím čo najskôr okontakt domov; zoznámych dôvodov sa nemôžem spoľahnúť napravopis hesla „Jonesová“ vregistri.

Cleave

Juchúú! Juchuchú! Daniel Cleaver chce moje telefónne číslo. Som úžasná! Som neodolateľná sexica! Hurááá!

Nedeľa 8. januára

58,05 kg (sakramentsky dobré, ačo ztoho?) 2 poháriky alkoholu (bezva), 7 cigariet, 3 100 kalórií (bieda).

14.00 Panebože, naozaj som až taká škrata? Nechce sa mi veriť, že som sa donútila pracovať acelý víkend nevystrčiť päty zdomu vrámci pohotovosti, lebo som dúfala, že si zarandím sDanielom. Výsledok – obludne premárnené dva dni, keď som ako psychopatka gánila natelefón adoslova žrala. Prečo nezavolal? Prečo? Chýba mi niečo? Prečo si vypýta moje telefónne číslo, keď nezavolá? Ak to má vpláne, tak určite cezvíkend, či nie? Musím sa lepšie ovládať. Poprosím Jude, aby mi požičala nejakú vhodnú knihu, najskôr takú, čo vychádza zvýchodných náboženstiev.

20.00 Zazvonil telefón. Poplach. Falošný. Bol to iba Tom. Chcel vedieť, či sa ľady pohli. Tom, ktorý osebe nelichotivo vraví, že je stará štetka, mi bol vkríze sDanielom láskavou oporou. Podľa Tomovej teórie sú homosexuáli aslobodné tridsiatničky prirodzene spriaznení: obe skupiny si už zvykli, že sú presvojich rodičov sklamaním aspoločnosť vnich vidí čudákov. Utešoval ma, kým som doňho hustila, že mám krízu, lebo nie som príťažlivá, čo vomne vyvolal ten otrasák Mark Darcy, aešte ju umocnil ďalší otrasák Daniel, keď vtom Tom nie veľmi takticky vyhŕkol: „Mark Darcy? Anie je to ten slávny právnik, čo bojuje zaľudské práva?“

Hmmm. Fajn. Ačo moje ľudské právo nepreháňať sa posvete sduševným biľagom, že som nepríťažlivá škrata?

23.00 Je neskoro. Daniel už nezavolá. Vzalo ma to amám ztoho traumu.

Pondelok 9. januára

58,05 kg, 4 poháriky alkoholu, 29 cigariet, 770 kalórií (veľmi dobré, ale zaakú cenu?).

Vpráci to bolo ako vzlom sne. Celé predpoludnie som nespustila oči zDanielových dverí: anič. O11.45 som už nevedela, čo sosebou. Mám vyhlásiť poplach?

Vtom Perpetua zrevala doslúchadla: „Daniel? Má rokovanie vCroydone. Vráti sa až zajtra.“ Vzápätí tresla slúchadlom auž sa neovládla: „Božemôj, tie sprosté ťavy mu volajú vjednom kuse!“

Vpanike som siahla pocigarete. Aké ťavy? Čože? Nejako som sa pretĺkla dňom, vrátila sa domov avochvíľkovom poblúznení som naDanielovom záznamníku nechala odkaz stýmto znením (páni moji, to hádam ani nie je pravda): „Ahoj, tu Jonesová. Volám len, ako sa ti darí ači sa nechceš zúčastniť naplánovanom samite ozdraví sukne.“

Utorok 10. januára

Zrazu mi naobrazovke zablikala Nová správa.

Správa pre: Jonesová

Cleave