Ztracené sestry

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cooboo.cz

www.albatrosmedia.cz

Holly Black

Ztracené sestry – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Přeložila Petra Badalec

THE LOST SISTERS

Copyright © 2018 by Holly Black. All rights reserved.

Cover photograph © Robsonphoto/Shutterstock.com.

Cover design by Karina Granda.

Cover copyright © 2018 by Hachette Book Group, Inc.

Translation © Petra Badalec, 2024

E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-7498-724-3

ISBN e-knihy 978-80-7498-797-7 (1. zveřejnění, 2024) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-7498-803-5 (1. zveřejnění, 2024) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7498-804-2 (1. zveřejnění, 2024) (mobi)

1

Pamatuješ na příběh O panu Lišákovi?

Byla jednou jedna krásná a chytrá dívka. Všichni její starší bratři ji obdivovali a měla také řadu nápadníků, mezi nimiž byl i záhadný muž jménem pan Lišák. Nikdo toho o něm moc nevěděl, snad jen, že měl vytříbené chování, byl galantní a žil na přepychovém zámku. Dívka si ho oblíbila nad všechny ostatní a brzy se dohodli, že se vezmou.

Ta dívka byla nejen krásná a chytrá – byla taky zvědavá. A tak, když jí pan Lišák před svatbou oznámil, že bude kvůli práci pryč, šla se podívat na jeho zámek, v němž měla začít žít, jakmile se stane jeho ženou. Vypadal přesně tak honosně, jak se proslýchalo. Byl obehnaný vysokými pevnými zdmi porostlými břečťanem, podél nichž byl vyhloubený hluboký, studený vodní příkop. Když dívka přišla blíž, všimla si, že nad branou zámku byla do kamene vytesána slova: SMĚLE, JEN SMĚLE.

Dívka prošla branou a vydala se dál ke dveřím zámku, nad nimiž objevila další nápis: SMĚLE, JEN SMĚLE, VŠAK NE PŘÍLIŠ SMĚLE.

Přesto se vydala dál do prázdného domu. Procházela skvostnými galeriemi a salony, až došla k obrovskému schodišti. Tam našla dveře, nad nimiž byla vytesána další slova: SMĚLE, JEN SMĚLE, VŠAK NE PŘÍLIŠ SMĚLE, JINAK TI NAVŽDYCKY ZTUHNE KREV V TĚLE.

Když otevřela dveře, zjistila, že komnata za nimi je plná mrtvých nevěst. Některé z nich byly zabity nedávno a jejich svatební šaty byly pořád potřísněny krví. Další byly rozložené téměř na kost. Dívce bylo jasné, že všechny byly zavražděny v den své svatby.

Zhrozená dívka přibouchla dveře a seběhla po schodech dolů. Bývala by se vyřítila ze zámku ven, jenže právě v tu chvíli dovnitř vkročil pan Lišák s mrtvolou své poslední oběti v náručí. Dívka se ukryla za velikou urnu, a zatímco pan Lišák nesl svou novou nevěstu po schodech nahoru, dávala pozor, aby nevydala ani hlásku. Na schodišti se pokusil mrtvé dívce z prstu stáhnout snubní prsten, a když se mu to nepodařilo, vytáhl nůž a uřízl jí ruku v zápěstí. Jakmile ji uťal, spadla odříznutá končetina kluzká od krve ukryté dívce přímo do klína. Pan Lišák se zjevně rozhodl, že se po uťatém údu podívá později, a odnesl tělo do své kostnice. Dívka se dala na útěk.

Dalšího dne přišel pan Lišák dívku navštívit, neboť bylo načase podepsat svatební smlouvu. Dívka však v obklopení svých bratrů a příbuzných vypověděla, co se stalo. To, co popisovala, znělo jako oživlá noční můra. Pan Lišák všechno z jejího vyprávění popřel, když ale vytáhla odříznutou ruku zavražděné nevěsty, které se na prstu stále třpytil prsten, nikdo už mu nevěřil ani slovo. Dívčini bratři se na pana Lišáka vrhli a rozřezali ho na tisíc kousků.

Často o tomhle příběhu přemýšlím. Vlastně na něj myslím neustále.

Takhle se ti to líbí. Ti zlí jsou zabiti, a to nejlépe mečem.

Pomsta je vykonána. Smělost je odměněna. Ale co všechny ty dívky, všechny ty poslušné dívky, které důvěřovaly, milovaly, vdaly se a zemřely? Nebyly taky odvážné?

Vsadím se, že si to nemyslíš. Vsadím se, že si myslíš, že to byly prostě hlupačky.

Jenže přesně v tom tkví tvůj problém. Odsuzuješ ostatní. Ale chyby dělá každý. Občas důvěřujeme špatným lidem. Zamilujeme se. Ty ovšem ne. A proto je tak těžké žádat tě nyní o odpuštění.

Stejně to ale dělám. Žádám tě o něj. Tedy, pokusím se o to. Vysvětlím ti, jak se to stalo a jak moc mě to mrzí.

Začněme příběhem o lásce.

Nebo je to možná další příběh plný hrůzy. Připadá mi, že rozdíl se většinou pozná až na konci.

Byla jednou jedna krásná a chytrá žena, která si díky své kráse a chytrosti myslela, že bude navždycky šťastná. Možná neměla být tak domýšlivá, byla už ale prostě taková.

Když se setkala se svým budoucím manželem, voněl po krvi, olejované oceli a skalách ošlehaných větrem. Dvořil se jí pěkně postaru a byl naprosto okouzlující. Byl příslibem něčeho neznámého a naprosto úchvatného. Jejím rodičům se zamlouval a její přátele děsil, díky čemuž její láska k němu rostla a ona si připadala důležitá. Pokud ze začátku měla nějaké výhrady, kvůli němu je potlačila. Všechno ostatní jí zatím vždycky vyšlo. Nedokázala si představit, že by to tentokrát bylo jinak.

A tak za ním odešla na jeho zámek za vlnami a objevila všechny hrůzy, které skrýval.

Přemýšlím, jestli si myslíš, že máma byla hlupačka stejně jako ty dívky z prvního příběhu. Jenže mámin příběh v sobě nese ponaučení. Jako ostatně všechny příběhy.

Směle, jen směle, však ne příliš směle.

Je důležité, abychom si z příběhu naší matky odnesly ponaučení, které jí ušlo.

A když mámu minulost dohnala, nemusela ani čelit důsledkům. Ona i táta byli během několika vteřin mrtví. A my jsme byly odvedeny za moře do Země víl, kde nás vychovala monstra. Tři ztracené sestry. Copak to nezní jako další pohádka?

Nepřišel.

Má mě rád.