Copyright © Jaroslav Špitálský, 2021

Photos © Archív Múzea SNP, Archiv Škoda Plzeň,

Fotoarchiv VÚA-VHA Praha, Národní archiv Praha,

sbírka ČsOL, sbírka ČsOL Mladá Boleslav,

sbírka Difrologického klubu, sbírky Jaroslava Beneše,

Jiřího Coufala, Petra Kadlece, Jana Olšanského,

Roberta Speychala, Jaroslava Špitálského a Mariana Uhrina.

Zemský archiv v Opavě, 2021

Cover © Lukáš Tuma, 2021

Czech Edition © Československá obec legionářská,

Nakladatelství Epocha, Praha 2021

ISBN 978-80-87919-87-3 (printed – Československá obec legionářská)

ISBN 978-80-278-0046-9 (printed – Nakladatelství Epocha)

ISBN 978-80-278-1116-8 (ePub)

ISBN 978-80-278-1117-5 (mobi)

ISBN 978-80-278-1118-2 (pdf)

OBSAH

Předmluva

Úvodní slovo

Úvod

Rok 1918

Rok 1919

Rok 1920

Velitelství zvláštních bojových útvarů

Rok 1921

Rok 1922

Příloha 1Útočná vozba 1918–1922 ve fotografii

Příloha 2Bojové útočné vozy V.Z.B.Ú.

Příloha 3Stejnokroje příslušníků V.Z.B.Ú.

Příloha 4Vzpomínky rotmistra Josefa Dvořáka

Příloha 5Důstojníci službu vykonávající u obrněných automobilů a pancéřových vlaků v letech 1918–1922

Příloha 6Zkušenosti a poznatky s obrněnými vozidly

Poznámka editora

Seznam zkratek

Poděkování

Seznam zdrojů

73. tankový prapor „Hanácký“

PŘEDMLUVA

Vážení čtenáři,

je mi velkou ctí, že jsem byl jako velitel tankového praporu Armády České republiky požádán Československou obcí legionářskou o úvodní slovo k jejich nejnovější publikaci z edice Knihovna ČsOL, která pojednává o počátku zavádění obrněné techniky v armádě nově vzniklé Československé republiky.

Je tomu něco málo přes sto let, kdy samostatné Československo vzniklo a jeho armáda byla již od počátku vybavena obrněnou technikou. Byla to však zcela jiná technika, než kterou si pod pojmem „obrněná“ představíme dnes. Jejím základem byly obrněné vlaky, několik prvních obrněných automobilů a až po několika letech se stal její součástí také první tank. Strasti se zaváděním obrněné techniky do výzbroje naší armády popisuje tato kniha ve formě kroniky jednotky, která vznikla v Milovicích před 101 lety, 29. října 1920, pod názvem Velitelství zvláštních bojových útvarů. Kronika, která se velkou náhodou zachovala, je doplněna dobovými fotografiemi, podrobným popisem používané techniky a vzpomínkami mužů, kteří v ní sloužili a kteří se zapojili do bojů s maďarskými bolševiky na Slovensku v roce 1919. Ve svém prvním bojovém vystoupení jako vojáci republiky obstáli se ctí. Vybraní důstojníci jsou blíže představeni v podrobných medailoncích. Jednalo se o pestrou škálu lidí – legionáře i bývalé příslušníky rakousko-uherské armády – pěšáky, ženisty, letce, a dokonce i námořníky, ale ve velké většině o dělostřelce, protože hlavní výzbroj obrněných vlaků tvořila děla. Mnoho z nich u Velitelství zvláštních bojových útvarů sloužilo krátce, ale někteří s obrněnou technikou spojili zbytek své vojenské kariéry a stali se následně příslušníky tzv. útočné vozby, jak znělo dobové pojmenování tanků a obrněných vozidel. Z těžkých začátků se jim podařilo vybudovat obrněné síly, které patřily na konci třicátých let minulého století k nejmodernějším v Evropě a její příslušníci na to byli právem hrdí. Jejich pokračovatelé se jako tankisté úspěšně zapojili do bojů druhé světové války jak na východní, tak i na západní frontě.

V současné Armádě České republiky nese tradice československého tankového vojska jako jediný útvar náš 73. tankový prapor „Hanácký“, který působí v sestavě 7. mechanizované brigády „Dukelské“, brigády těžkého typu. Po sto letech od popisovaných událostí máme ve výzbroji úplně jinou techniku, ale vlastenectví, jedinečný přístup k technice, soudržnost v malém kolektivu a čest sloužit u tankového vojska nám zůstává i dnes.

Děkuji autorům publikace za zaznamenání historie vzniku tankových jednotek v naší armádě a doufám, že se v blízké době dočkáme i pokračování této publikace, jež nám přiblíží vznik praporu a následně pluku útočné vozby, který je současným ekvivalentem tankového útvaru.

podplukovník Ing. Vít Ducháček

velitel 73. tankového praporu

ÚVODNÍ SLOVO

Velitelství zvláštních bojových útvarů (V.Z.B.Ú.) bylo ustanoveno výnosem M.N.O. čj. 385210/V.-1920 ze dne 29. října 1920 v Milovicích, jako jednotka sestávající z pancéřových vlaků, obrněných automobilů a v pozdější době i tanků. Vydáním této knihy si dovolujeme připomenout stoleté výročí vzniku V.Z.B.Ú., jež se stalo předchůdcem budoucího Praporu útočné vozby (P.Ú.V.).

Kronika praporu útočné vozby vznikla v pátek 13. prosince 1929 a měla 202 nepopsaných stránek. Při otevření kroniky Praporu útočné vozby, hned na první stránce můžeme číst: Rozkazem praporu útočné vozby čís. 27 ze dne 1. února 1929 byl jsem já, pplk. Josef Hranáč, zástupce velitele praporu, ustanoven kronikářem praporu útočné vozby.

Úkolu jsem se ujal ihned a zpracoval jsem veškerý listinný materiál, který mi byl k dispozici v archivu obrněných vlaků a praporu útočné vozby od roku 1918, pak dotazem zúčastněných osob.

Narodil jsem se 1. března 1893, k praporu útočné vozby jsem zařazen od 1. října 1924.

Zapisovatelem kroniky jest voj. František Marek od roty obrněných automobilů, nar. 1908, odvod roč. 1928.

Před pplk. Hranáčem byl kronikářem ustanoven npor. Stanislav Ullrich, který svoji funkci trochu zanedbával. Ani pplk. Hranáč se jako kronikář příliš neosvědčil, proto 25. září 1930 velitel P.Ú.V. pověřil vedením kroniky škpt. Bohdana Plichtu. Ten měl veliteli Praporu útočné vozby předložit dokončenou kroniku do 31. prosince 1931. Ani to se nepodařilo, a tak 27. dubna 1932 nařídil velitel P.Ú.V. přidělení čet. d. sl. Josefa Dvořáka od roty obrněných vlaků ke kronikáři P.Ú.V. za účelem dopsání kroniky. Fakt je ten, že kronika dopsána nebyla a její torzo se v současné době nachází v soukromém držení.

Koncem osmdesátých let se podařilo zakladatelům Difrologického klubu opsat, ofotit a přepsat část kroniky. Proto díky Jindřichu Buncovi, Vladimíru Francevovi a Jiřímu Tintěrovi máte nyní možnost nahlédnout do přetisku prvé části kroniky, popisující dění u jednotek útočné vozby v letech 1918 až 1922, jež jsme si dovolili doplnit o další informace. Kroniku vám předkládáme v původní podobě textu bez jazykových úprav, opraveny jsou jen zjevné gramatické chyby.

ÚVOD

Prapor útočné vozby vznikl přejmenováním ze zvláštních bojových útvarů teprve v roce 1922. Velitelství zvláštních bojových útvarů jako jednotka sestávající z obrněných vlaků, automobilů a později tanků, bylo ustanoveno výnosem M.N.O. čj. 385210/V.1920 ze dne 29. října 1920 v Milovicích, ustanovení tohoto velitelství a organisování obrněných vlaků a obrněných automobilů v jedné administrativní jednotce bylo vynuceno potřebou evidence, účtování a doplňování materiálu. Takticky byly obrněné vlaky a obrněné automobily podřízeny velitelstvím, v jejichž posádce nebo oblasti byly dislokovány.

Od 28. října 1918 až do počátku organizace Velitelství zvláštních bojových útvarů nebyl materiál obrněných vlaků a obrněných automobilů vůbec inventuárně zachycen a účtován, doplňován byl nahodile na místě od železničních úřadů nebo přímo od M.N.O. z továren.

Ani obrněné vlaky, ani obrněné automobily a pozdější zvláštní bojové útvary neměly svého stavu kmenových důstojníků, rotmistrů ani mužstva. Tito byli pouze přidělováni na rozkazy příslušných vyšších velitelství a M.N.O. od různých pěších, dělostřeleckých a železničního pluku a zůstávali dále příslušníky svých pluků. Zvláštní bojové útvary neměly svoji zálohu gážistů a mužstva. Teprve Prapor útočné vozby byl postaven na pevný základ jako samostatné kmenové těleso s vlastní náhradní rotou a vlastní zálohou osob.

ROK 1918

Použití útočné vozby Československou armádou datuje se dnem 26. května 1918 u ruských legionářů, kdy načavší boj s ruskými bolševiky na ohromných prostorách evropského a asijského Ruska vyžadoval pro zajištění rychlých posunů vojsk na železnici obrněných vlaků. Každý pěší pluk měl svůj obrněný vlak a některý i více. Bylo jich používáno na tratích pro přezvědy, pro podporu útoků, ke krytí ústupu, k pronásledování a k hlídkování na ochranu trati a transportů.

Obrněné vlaky ruských legionářů byly improvisovány z otevřených i zavřených nákladních železničních vozů, stěny byly vyloženy pytli s pískem nebo pražci, někdy byly opatřeny i vrchním krytem z pražců proti účinkům šrapnelů. Lokomotivy byly opatřeny narychlo provisorními pancíři. Tyto vlaky byly vyzbrojeny obyčejně pouze kulomety, někdy i dělem, ježto na počátku bojů byl nedostatek děl. Jediným representativním skvělým československým obrněným vlakem v Rusku byl „Orlík“, tj. bývalý bolševický „Lenin“ ukořistěný na mostě přes Volhu u Simbirsku. Vyzbrojen byl čtyřmi děly vz. 1902 v otáčivých věžích, 18 kulomety a jedním reflektorem. Osádka „Orlíka“ čítala 4 důstojníky, 126 mužů. Bohužel, že museli ruští legionáři zanechati „Orlíka“ v Rusku, který by byl chloubou a representantem našich obrněných vlaků ve vlasti.

Obrněné automobily

Čs. vojska v Rusku za bojů s bolševiky ukořistila též několik obrněných automobilů, kterých však v bojích nebylo skoro použito, nýbrž byly ponechány ruské bílé gardě pro hotovostní a policejní službu ve větších městech.

Tradici obrněných automobilů v Československé republice tvoří dva obrněné automobily italských legionářů, jeden typu Lancia a jeden Bianchi, jež byly přiděleny čs. divisi v Itálii italským vojenským velitelstvím koncem listopadu 1918. Velitelem Lancie byl por. Ladislav Hrdina, velitelem Bianchi byl por. František Klojda,[1] jeho zástupcem byl rtm. Josef Dvořák, všichni od 39. pluku pěšího. Osádka každého vozu čítala s velitelem i zástupcem 4 muže. Bianchi bylo přiděleno k 6., Lancia k 7. čs. eskadroně.

Přehlídka italským králem Viktorio Emanuelem a presidentem T. G. Masarykem[2]

Asi v polovině prosince 1918 zúčastnily se oba obrněné automobily slavnostní přísahy čs. vojsk v Padua a následující přehlídky tamtéž italským králem Viktorio Emanuelem, před níž pak defilovaly. O několik dní později, asi 18. prosince, konána byla na vojenském letišti v Padua přehlídka čs. vojska v Itálii panem presidentem T. G. Masarykem v přítomnosti gen. Piccioni, vrchního velitele čs. armády v Itálii. Pan president projevil zájem o tato dvě auta, rozmlouval o nich s jejich veliteli i s mužstvem, dal si vysvětlit jejich činnost jak po stránce automobilní, tak palební. Pan president nebyl spokojen s auty různých konstrukcí a rozmlouval o tom s gen. Piccionim. Následující dny již bylo obrněné auto Bianchi vyměněno za jiné rovněž typu Lancia.

Odjezd do vlasti 23. prosince

Dne 23. prosince odjela obrněná auta s eskadronami č. 6 a 7 z Padua přes Roveretto, Trident, Bolzano a Vídeň do vlasti. Cestou přes rakouské území byla pohotovost v autech pro případ přepadnutí a pokus o odzbrojení, k němuž však nedošlo. Z Vídně jel transport přes České Velenice, Veselí – Mezimostí, Jindřichův Hradec, Cejle, Znojmo, Břeclav a Žilinu do Popradu-Velká. Cestou rozdělil se transport a obrněné auto Lancia č. 2 (původně nevyměněné) se 7. eskadronou odjelo na Galantu. Jakým způsobem a kde toto obrň. auto zasáhlo do bojů na Slovensku, není mi známo. Obrň. auto Lancia č. 1 (vyměněné za Bianchi) zůstalo do konce roku 1918 u Tepličky, asi 4 km vzdálené od Popradu, podřízené velit. 6. čs. pěší divise.

Pancéřový vlak č. 2a 28. října

Vznik nynějších čs. obrněných vlaků počíná dne 28. října 1918, kdy revoluční čs. vojska převzala pancéřový vlak č. 2a[3] bývalé rakouské armády, který stál do toho dne v hotovosti demonstrativně na nádraží ve Vršovicích. V čs. armádě byl přejmenován na pancéřový vlak č. 1.

Pancéřový vlak č.1

Panc. vlak č. 1 odjezd 18. listopadu

Vlak převzal por. Dr. Ing. Pračka, jako mladší důstojník byl mu přidělen por. Makovička. Zařízení vlaku bylo dostatečné, a proto byl vlak ihned obsazen mužstvem různých pluků a odjel 18. listopadu 1918 na Slovensko. Byl podřízen zpočátku veliteli 2. divise západní skupiny „Bratislava“, později divisi gen. Šnejdárka v Lučenci.

Prvé bojové užití pancéřového vlaku v Čs. republice se datuje v druhé polovině měsíce listopadu, kdy panc. vlak č. 1 pod vedením por. Dr. Ing. Pračky, projížděje Brnem na Slovensko, byl v Brně zdržen opravou lokomotivy. Tento den měl být brněnskou posádkou podniknut útok na stanici Miroslav, kterou měli obsazenu čs. Němci. Bylo využito přítomnosti panc. vlaku č. 1 a z druhé lokomotivy, z dělového a kulometného vozu byl sestaven lehký pancéřový vlak a tohoto použito s dobrým výsledkem k nočnímu přepadu a obsazení stanice Miroslav.

Po akci v Miroslavi odjel panc. vlak č. 1 do Trenčianské Teplé a Trenčína, odtud do Jablonice – Trnavy – Leopoldova. Mezi Jablonicí a Trnavou u Bolerazu byl maďarskými vojsky zanechán jeden pancéřový kulometný vůz a jeden improvisovaný obrněný vůz.

Boj o Hlohovec 6. prosince

Dne 6. prosince 1918 odjel panc. vlak č. 1 z Trnavy do Leopoldova – Hlohovce, kde téhož dne večer byl sveden tvrdý boj na mostě, na němž vykolejil náš dělový vůz. Vůz byl odepnut a vlak ustoupil za most, odkud pálil po nepříteli z kulometů a odpojená dělovka z děla. Během boje byly z vlaku vyneseny kulomety a v řetězu podniknut útok na město. V tomto boji byly ukořistěny 3 polní děla, 10 kulometů, zajatci, 1 polní kuchyně a trén od maďarského pancéřového vlaku, stanice i město Hlohovec bylo obsazeno. Dělový vůz zůstal nepoškozen a po jeho uvolnění odjel vlak do Trnavy. Z Trnavy podporoval vlak naše vojska v obsazování Slovenska směrem na Žilinu – Vrůtky – Spišskou Novou Ves – Košice, kam odjel 31. prosince 1918. Bohužel mimo dvou případů mi nejsou známy informace o operacích, kterých se náš obrněný vlak č. 1 na těchto tratích zúčastnil.

Obsazení Iglo 16. prosince[4]

Panc. vlak č. 1 podřízený skupině pplk. Hrbenského zúčastnil se dne 16. prosince 1918 operace proti Iglo. Obrněný vlak vyjel z Popradu přes Miklóšfalvu v 8 hod. a podporoval postup I./2. čs. praporu, který měl obsazenu Miklóšfalvu a Primoč.[5] Iglo bylo čs. vojsky obsazeno.

Dne 18. prosince 1918 ve 13 hod. podnikl pplk. Hrbenský útok proti Polákům od Popradu. Poláci měli obsazeny stanice Béla, Podolín. Útok byl podporován ve 13 hod. dělostřeleckou palbou obrň. vlaku č. 1 ze stanice Hathocz a dělostřelectvem z kóty 771. Útok skončil vítězstvím a Poláci zahnáni za hranice. Seskupení k útoku pplk. Hrbenského viz náčrt.

Dne 28. října 1918:

Složení: 2 obrněné lokomotivy 377-116 a 377-362

1 dělovka 7-89499

3 kulometné vozy 140-914, S 150-003 a 140-972

1 předběžný zajišťovací vůz

Výzbroj: 1 námořní dělo V 26 ráže 7cm

10 kulometů „Š“ 7/12

(dodatečně bylo přiděleno 5 kulometů vz. 7/12 a 2 kulomety vz. 7)

Dne 31. prosince 1918:

Složení: totéž bez jedné lokomotivy a jednoho kulometného vozu, který s ukořistěným kulometným vozem u Bolerázu tvořil součást obrň. vlaku č. 2.

Velitel vlaku: por. Janata, přidělený por. Makovička

Osádka: 40 mužů

Pancéřový vlak č. 2

V prosinci 1918 odjel Dr. Ing. Pračka s jednou lokomotivou a dvěma kulometnými vozy do Škodových závodů v Plzni, kde sestavil obrň. vlak č. 2, který byl bez dělovek.

Před odjezdem do Škodových závodů operoval tento vlak při obsazování Slovenska jako druhá část obrň. vlaku č. 1.

Bližší data o výzbroji, počtu osádky, operacích, kterých se zúčastnil, a jeho veliteli jsou mi neznáma.

Pancéřový vlak „Brno“

Úspěch obrň. vlaku č. 1 v Miroslavi dal veliteli brněnské posádky mjr. Silv. Vodovi popud k rozkazu por. v zál. Františku Bergerovi, aby vystavěl se vším urychlením improvisovaný obrněný vlak. Ve třech týdnech byl zhotoven v brněnské zbrojovce improvisovaný obrň. vlak „Brno“, pozdější č. 8, kterého ještě v prosinci 1918 bylo použito při obsazování jižní Moravy, jmenovitě Jihlavy – Znojma – Hrušovan – Mikulova a později ku zesílení posádky Břeclavě. Jedna polovina obrň. vlaku „Brno“ odjela z Brna pod názvem panc. vlak „Brno 2“.

Odjezd na Těšínsko 15. prosince

Pod velením por. Františka Bergera odjela polovina obrněného vlaku[6] dne 15. prosince do Moravské Ostravy, kde se zúčastnila bojů proti Polákům dne 19. ledna 1919 u Golešova[7] na trati Těšín – Skočov.[8]

Boj o Pruchné 20. ledna 1919

Následujícího dne se účastnil bojů u Pruchné[9] na trati Bohumín – Krakov, v němž byl zasažen dělový vůz a lokomotiva dvěma granáty 7 a půl centimetru od nepřátelského obrněného vlaku. Žádný zásah však nepronikl pancířem, nikdo nebyl zraněn. Vlak byl i nadále schopen boje – až po několika vypálených ranách praskla hlaveň děla, čímž se obrň. vlak „Brno 2“ stal pro dělový boj neschopným. Prasknutí hlavně bylo zavčas zpozorováno, následující náboj musel být z hlavně vyjmut a tím se předešlo jistému neštěstí.

V tomto okamžiku byla situace vlaku kritická: podle situace vlastních vojsk znamenal ústup vlaku ztrátu terénu, setrvati na místě bylo by záhubou. Velitel vlaku por. Fr. Berger nařídil pohyb vpřed proti nepříteli – zřejmou demonstraci. Nepřátelský obrněný vlak, vida odvážně blížiti se „Brno 2“, dal se na ústup a za ním také nepřátelské části, které byly zbaveny podpory.[10] Vyslaná pak por. Bergerem hlídka pod velením rtm. Josefa Štipčáka sjednala spojení s čs. plukem Stráže Svobody, který uznav situaci, ihned postupoval vpřed. Mezi tím byla voda v lokomotivě natolik spotřebována, že oheň musel být uhašen a „Brno 2“ odtažen do Bohumína. Po prohlídce a odstranění závad odjel zpět do Těšína, kde zůstal až do vyklizení Těšínska. Z Bohumína byla definitivní dělovka (prasklá hlaveň) odeslána do Brna a „Brno 2“ obdržel jiný dělový vůz.

Obrň. vlak „Brno 2“ účastnil se též obsazování Rychwaldu, Orlové, Karviné, Darkova, Těšína a Třince. Po vyklizení a obsazení Těšínska stál „Brno 2“ v Moravské Ostravě-Přívoz až do prosince 1920, kde byl likvidován a demontován.

Velitel pancéřového vlaku por. Frant. Berger, dále rtm. Josef Štipčák a 4 muži osádky byli za těšínskou akci vyznamenáni Čs. válečným křížem a armádní pochvalou.

(Sdělil rtm. Josef Štipčák)

Dne 31. prosince 1918:

Velitel vlaku: por. v záloze František Berger

rtm. Josef Štipčák

Osádka: 21 mužů

Složení: 1 obrněná lokomotiva 478-12

1 dělovka typu Jk

1 útočňák (obrněný vůz se střílnami pro pušky) typu Jk

1 předběžný vůz typu Jn

Výzbroj: 1 horské dělo vz. 15 ráže 7,5 cm

2 těžké kulomety „Š“ 7/12

2 lehké kulomety „Š“ 7/122, ruské kulomety „Maxim“

Pancéřový vlak č. 7

Panc. vlak č. 7 byl zhotoven na východním Slovensku na rozkaz gen. Hennocque. Dva železobetonové kulometné vozy byly zhotoveny vojáky železničního pluku. Lokomotiva čís. 377–483 byla obrněna ve Vrůtkách (zapsáno podle údajů rtm. Františka Sobotky). Podle záznamu M.N.O., který byl později sestaven, odjel panc. vlak č. 7 v roce 1918 do Myšle u Košic.

Velitelem vlaku byl por. v záloze Ladislav Haber, přidělený důstojník prap. Viktor Seidler, osádka čítala 2 důstojníky, 36 mužů – námořníků.

Složení: 1 obrněná lokomotiva 377–483

1 dělový vůz typu Jkv (dodaly Škodovy závody)

2 kulometné vozy typu Jkn

1 zajišťovací vůz typu Jn

Výzbroj: 1 dělo ráže 7,5 cm

12 italských kulometů

2 ruské kulomety „Maxim“

ROK 1919

Obrněné vlaky

Rok 1919 upozornil nadůležitost obrněných vozidel. Vpád Maďarů naSlovensko nutí M.N.O. kurychlené stavbě dalších obrněných vlaků, jako protiváhu maďarským.

Včervnu roku 1919 dostala zaúkol Královopolská strojírna vBrně zhotovit 2 improvisované obrněné vlaky čís. 3 a4, Škodovy závody vPlzni dohotovily včervenci téhož roku 2 nové těžké pancéřované vlaky č. 5 a6.

Referent uM.N.O.

M.N.O. výnosem děl. odd. čj. 23.181/IV.-1 zroku 1919 povolalo por. vzáloze železničního vojska Vladimíra Mullera odobrněného vlaku č. 4 doM.N.O. jako referenta pro obrněné vlaky.

Pancéřový vlak č. 1

Velitelem obrň. vlaku č. 1 popor. Dr.Ing.Pračkovi odprosince 1918 až dočervna 1919 byl npor. Janata.

Obrněný vlak č. 1 odjel již dne 2. ledna 1919 zKošic doŽiliny, odtud pak doParkánu[11] adne 28. ledna zpět doNových Zámků. ZNových Zámků podnikal vlak obsazovací akce natrati Balažské Darmoty[12] – St. Dala[13] při malých přestřelkách.

Ozbrojená asistence

Dne 17. února 1919 odjíždí obrněný vlak č. 1 zNových Zámků přes Nitru doLučence kpotlačení nepokojů místních obyvatel. ZLučence odjíždí dne 24. února 1919 přes Zvolen – Žilinu doNitry, kde stojí až do7. března 1919 atýž den odjíždí doTrnavy, odtud dne 14. března doNitry, zNitry dne 28. dubna 1919 doLučence. Dne 4.května 1919 při menší přestřelce obsazuje vlak stanici Filakovo, kde zůstává do8. května. Během svého pobytu veFilakovu podniká obrň. vlak č. 1 denně přezvědy.

Boj oSečany 8. května

Přezvědy přes Lučenec doSečan,[14] kteréžto město spomocí pěchoty bylo dne 8. května 1919 pokrátké přestřelce obsazeno anásledující den pod tlakem Maďarů opět vyklizeno. Večer téhož dne 9. května 1919 odjíždí obrň. vlak č. 1 znovu kSečanům až kvyhozenému železničnímu můstku, kde pokrátké přestřelce snepř. kulometem zajímá dva maďarské vojáky. Vtýž den večer byl vlak odvolán dostanice Filakovo.

Boj oRadolč aústup zFilakova 11. května

Dne 11. května odjíždí zFilakova doRadolče, během operace je ostřelován nepřátelskými 15cm houfnicemi, aproto byl nucen ustoupit, odpoledne téhož dne podporuje útok pěchoty směrem kRadoči až do3. hodiny následujícího dne. Útok ztroskotal aobrněný vlak kryl ústup vlastní pěchoty aevakuaci stanice Filakovo. Podemolování výhybek veFilakovu ustoupil vlak doLučence.

Od12. do19. května stojí obrň. vlak č. 1 vhotovosti vLučenci, odkud koná výzvědy směrem kRapovci.[15]

Obsazení Filakova 20. května

Společně spěchotou popřestřelce Sečany obsazuje apronásleduje nepřátelský obrněný vlak. Večer se vrací doLučence.

Ústup zFilakova 22. května

Dne 22. května odjíždí obrň. vlak čís. 1 přes Filakovo až kSámoš-Ujfalu,[16] odkud kryje ústup vlastních vojsk, ničí trať trháním kolejnic amůstků až doFilakova, vestanici trhá hvězdou výhybku, evakuuje úplně stanici austupuje až doLučence.

Od23. do30. května koná obrň. vlak č. 1 přezvědy směrem odLučence kFilakovu aRapovci.

Ústup zLučence 30. května

Dne 30. května 1919 kryje obrň. vlak č. 1 ústup vlastní pěchoty odřeky Ipel, trhá můstek před stanicí Lučenec apoevakuaci stanice ustupuje stále sbojem, dne 1. a2. června přes Lovinobáňu – Kriváň – Zvolen doHronské Breznice.

ZHronské Breznice vyjíždí obrněný vlak č. 1 v6 hod. napřezvědy směrem kLevici.

Boj oSv. Benedikt 3. června

VeSv. Benediktu[17] naráží vlak namaďarskou pěchotu, kterou rozpráší, vzápětí je náš vlak napaden rychlejším maďarským obrněným vlakem, aponěvadž vypůjčená lokomotiva našeho vlaku není pancéřovaná, náš vlak ustupuje doNové Báně, kde vysazuje část osádky se 3kulomety s cílem obsadit návrší dopříchodu vlastní pěchoty.

Dne 5. června koná obrněný vlak přezvědy směrem kLevici, kde 6.června porozrušení trati ustupuje přes Žarnovce[18] doSv. Kříže,[19] kde se setkává svlastní pěchotou. Dne 7. června konal přezvědy až kmostu přes Hron, který poškodil apokračoval až doHronské Breznice. Následujícího dne konal přezvědy až keZvolenu akSv. Kříži, načež poevakuaci Hronské Breznice dne 8. června ustoupil doKremničky, dne 9.června odjíždí kvelitelství brigády doKremnice (velitelem brigády je gen. Šnejdárek).

Oprava dělového vozu 10. června

Dne 10. června 1919 nařídil gen. Šnejdárek odeslati dělový vůz doŠkodových závodů kopravě děla, neboť byl špatný zákluz apro dělo nebylo střelivo ráže 7 cm. Dělo bylo veŠkodových závodech převrtáno na7 apůl centimetru. Dne 27. června byl dělový vůz již opravený, dodán zPlzně ise střelivem 7 apůl cm.

Nájezd naminu

Od11. do19. června jest obrň. vlak č. 1 pověřován různými úlohami při postupu našich vojsk naZvolen. Pravděpodobně napočátku těchto akcí najel obrň. vlak č. 1 naminu, výbuchem byla upředního kulometného vozu proražena podlaha, osa přelomena, zosádky vozu byli 4 muži těžce raněni, znichž jeden desátník zranění podlehl, a4 lehce ranění. Mezi lehce raněnými byl ivelitel vlaku npor. Janata, velení vlaku přijal npor. Janouš. Poškozený kulometný vůz byl dne 13.června odeslán kopravě doželezničních dílen vPřívoze. Šest zezraněných bylo vyznamenáno Čs. válečným křížem. Dne 20. června odjel doŽarnovce naodpočinek (viz fot. snímek příl. č. 1).[20]

Obsazení Lučence 3. července

Dne 30. června odjíždí obrněný vlak č. 1 doSv. Benediktu a3. července dopoledne odZvolenu obsazuje stanici Lučenec, kde stojí vhotovosti až do7. srpna 1919.

Dne 8. srpna 1919 zúčastňuje se obsazení stanice Sečany, dne 10.srpna odjíždí přes Filakovo aSamoš-Ujfalu až doKisterénye, kde se již setkává srumunským vojskem a17. srpna odtud odjíždí doSalgótarjan.

Dne 15. září odjíždí zeSalgótarjan doSečan, kde zůstává až do 8.října 1919.

Dne 9. října odjíždí dodefinitivní své hotovostní stanice doLučence, odkud koná hotovostní jízdy směrem Filakovo-Sámoš-Ujfalu aSečany.

Změna velení 21. října

Dne 21. října 1919 byl rozkazem Z.V.V. pro Slovensko želez. ref. č.j. 136/dův. z21. října 1919 ustanoven velitelem obrň. vlaku č. 1 lodní npor. Schauer, jenž převzal velení vlaku odnpor. Janouše.

Změna velení 16. prosince

M.N.O. výnosem čj. 98474-III./8 zedne 16. prosince 1919 určilo velitelem obrň. vlaku č. 1 npor. vzál. Františka Drápala těž. děl. pl. 302. Dosavadní velitel vlaku 1. npor. Schauer popředání agendy jest dnem 15. února 1920 kdispozici M.N.O.

Dne 31. prosince 1919:

Velitel: npor. vzáloze František Drápal

(nastoupil službu 17/1 1920)

Přidělení důstojníci:

l. npor. Schauer

npor. Josef Franz

npor. Vladimír Janouš

Složení: 1 obrněná lokomotiva 377-116

1 dělovka 7-89499

2 kulometné vozy 140-914 aS150-003

1 předběžný vůz

Pancéřový vlak č. 2

Panc. vlak č. 2 vznikl odštěpením odpanc. vlaku č. 1 pravděpodobně veVrůtkách. Vroce 1919 operoval naPodkarpatské Rusi, kde byly jeho hotovostní stanice. Byl podřízen veliteli východní skupiny gen. Hennocque. První velitel tohoto vlaku, jakož iválečná akce, jichž se vlak zúčastnil, jest mi neznámo. Mužstvo sestávalo většinou zbývalých námořníků abylo podle sdělení pozdějšího velitele vlaku npor. Karla Drába neukázněno.

Včj. 708 z5. listopadu 1919 východní skupiny gen. Hennocque jest zpráva, že osádka obrň. vlaku č. 2 byla isvelitelem zatčena pro podezření zkrádeže aobrň. vlak č. 2 byl obsazen družstvem obrň. vlaku č. 7. Toto opatření, jak vidno zpozdějších zpráv, bylo dočasné.

Změna velení 16. prosince

M.N.O. výnosem čj. 88474-III./8 zedne 16. prosince 1919 určilo velitelem obrň. vlaku č. 2 npor. Karla Drába hrub. děl. pl. 102. Dosavadní velitel por. Haber byl dán dnem 15. února kdispozici M.N.O.

Dne 31. prosince 1919:

Velitel vlaku: npor. Karel Dráb

lodní por. Ladislav Haber

Složení: 1 obrněná lokomotiva 377 – ?

2 dělové vozy, které byly dodány Škodovými závody včervnu 1919

2 kulometné vozy 140-972 aS150-271

1 zajišťovací přední vůz

Výzbroj: 2 námořní děla ráže 7 apůl cm

14 těžkých kulometů „Maxim“ německého vzoru

Pancéřový vlak č. 3

Původní pancéřový vlak č. 3 vznikl zdruhé poloviny obrň. vlaku „Brno“, zůstavší kukonci roku 1918 vBrně. Narozkaz ministra národní obrany Václava Klofáče zedne 9. června 1919 čís. 678 nd M.N.O. přes (dodatečný rozkaz) byl improvisován státní zbrojovkou vBrně, která pancéřovala vagony. Královopolská strojírna vBrně opancéřovala lokomotivu apancéřování vagonů pozbrojovce důkladně opravila.

Odjezd naSlovensko 18. června

Obrň. vlak č. 3 odjel dne 18. června 1919, obsazený sokoly odStráže Svobody zBrna, pod velením por. vzál. Františka Toušeka naSlovensko. Byl podřízen veliteli 7. divise západní skupiny „Bratislava“. Tento obrněný vlak byl později zrušen apostaven nově, jako je níže uvedeno.

Složení původního obrněného vlaku č. 3:

1 obrněná lokomotiva 66 – 38

1 dělový vůz typu Jk

2 kulometné vozy typu Jk

1 předběžný vůz typu Jn

Výzbroj vlaku: 1 horské dělo ráže 7,5 cm

4 kulomety

Osádka vlaku: 1 důstojník

30 mužů

Nový obrněný vlak č. 3

Lokomotiva knovému obrněnému vlaku č. 3 byla dodána odpanc. vlaku č. 7, který byl demontován. Dělový akulometný vůz nového obrň. vlaku č. 3 sjednou lokomotivou byl ukořistěn vboji dne 23.června 1919 uSečovce III. polním praporem pěšího pluku 36, který zničil před ním izaním trať. Nepřátelský obrněný vlak přijel zeseveru odVranova[21] dotýlu 36. pěšího pluku. Výzbroj ukořistěného nepřátelského vlaku, asice dělo, kulomety aněkteré součástky lokomotivy, byla Maďary vnásledujícím poboji příměří odnesena. Zaskočený nepřátelský vlak zůstal stát vSečovcích abyl obsazen pěším plukem č.36 teprve pouplynutí příměří dne 1. července 1919. Ukořistěný vlak byl později veŠkodových závodech opraven avyzbrojen, načež dne 30.ledna 1920 odjel zPlzně doBratislavy.

Dne 18. listopadu 1919 byl vydán vPlzni první denní rozkaz obrň. vlaku č. 3.

Dne 31. prosince 1919:

Složení vlaku: 1 obrněná lokomotiva 377

1 dělový vůz (maďarský)

1 kulometný vůz (maďarský)

1 kulometný vůz dodaly Škodovy závody

1 zajišťovací předběžný vůz Jn

Výzbroj: 1 námořní dělo ráže 75 mm

10 těžkých kulometů „Š“ 7/12

2 lehké kulomety „Š“ 7

Velitelem vlaku: por. Eichler

Poznámka: zda se původní obrněný vlak č. 3 zúčastnil bojů naSlovensku, není mi známo.

Změna velení

M.N.O. výn. čj. 98474-III./8 zedne 16. prosince 1919 určilo velitelem obrň. vlaku č. 3 npor. Antonína Vránu hor. děl. odd. č. 203.

Pancéřový vlak č. 4

Obrněný vlak č. 4 „Štefánik“ byl improvisován naosobní rozkaz ministra národní obrany Václava Klofáče zedne 10. června 1919 čís. 678 nd M.N.O. pres. Královopolskou strojírnou vBrně.

Odjezd naSlovensko

ZBrna odjel dne 3. července 1919 v8 hod. večer přes Bratislavu doGalanty, byl obsazen sokoly vpočtu asi 40 mužů odpluku Stráže Svobody zBrna. Velitelem vlaku byl npor. vzál. Bohuslav Chrastina. Přidělený důstojník por. vzál. žel. pl. Vladimír Muller, který před odjezdem vlaku nastoupil službu dne 27. června 1919 zM.N.O. jako referent pro obrněné vlaky. Vden odjezdu nastoupil uvlaku vBrně službu por. vzál. Jan Poláček jako mladší důstojník, uvlaku konal službu až do18. října 1919. NaSlovensku byl obrněný vlak č. 4 podřízen přímo Z.V.V. pro Slovensko.

Obrň. vlak č. 4 vroce 1919 dobojů naSlovensku již činně nezasáhl. Popříjezdu doGalanty dne 5. července byl vpřísné hotovosti, ježto tam došlo kpřestřelce zpušek mezi československými amaďarskými částmi. Před uzavřením příměří byl tento vlak vSalgótarjánu společně sjedním praporem čs. pěšího pluku 71, částmi maďarské bílé gardy arumunskými hlídkami.

Obrněný vlak č. 4 zúčastnil se záchranných prací poželezničním neštěstí vroce 1919 mezi Filakovem aSámoš – Ujfalu. (Sdělil npor. Bohuslav Chrastina apor. Jan Poláček)

Výpis zPamátníku čs. pluku Svobody III

NaSlovensku zůstali poodchodu obou praporů doBrna ještě bratři uvoj. policie, ukontroly vlaků apak náš panc. vlak č. 4 pl. Svobody č.3. Velitelem jeho byl bratr npor. Chrastina ajemu přidělen br. por. Poláček ašik. Koutný. Odjel dopole začátkem července asjezdil celé Slovensko. Pluk byl hrdý nasvého obrněnce anato, že ivtomto směru jsme se uplatnili. Věz, jejich úloha nebyla skončena azůstali naSlovensku.

Npor. Kuník – přidělení

M.N.O. výu. čj. 98474-III./8 zedne 16. prosince 1919 přidělilo kobrněnému vlaku č. 4 npor. Josefa Kuníka děl. pl. č. 11.

Změna velení 5. listopadu

Dne 5. listopadu 1919 přijmul velení vlaku lodní npor. Erich Graf odnpor. Chrastiny.

Stanoviště obrněného vlaku č. 4

Od

Do

Stanice

Velitel

11. 6.

3. 7.

Brno ve stavbě

npor. Chrastina

5. 7.

8. 7.

Galanta

npor. Chrastina

9. 7.

28. 7.

Komárno

npor. Chrastina

29. 7.

Köbölkut

npor. Chrastina

30. 7.

19. 8.

Levice

npor. Chrastina

20. 8.

12. 9.

Bratislava

npor. Chrastina

13. 9.

Žilina

npor. Chrastina

14. 9.

Zvolen

npor. Chrastina

14. 9.

18. 9.

Salgótarján

npor. Chrastina

19. 9.

24. 9.

Somos - Ujfalu

npor. Chrastina

25. 9.

10. 10.

Salgótarján

npor. Chrastina

11. 10.

4. 11.

Filakovo

v zástup. por. Vrabec

5. 11.

9. 11.

Filakovo

npor. Erich Graf

10. 11.

11. 11.

Lučenec

npor. Erich Graf

12. 11.

20. 12.

Zvolen

npor. Erich Graf

21. 12.

20. 1.

Lučenec

npor. Erich Graf

Dne 31. prosince 1919:

Velitel vlaku: lod. npor. Erich Graf

Přidělení důstojníci:

npor. Josef Kuník (nastoupil 22. 1. 1920)

Přidělený rotmistr:

šikov. Koutný

Složení vlaku: 1 pancéřová lokomotiva 66-01

(od16/VII jiná lokomotiva 1079-01)

2 dělové vozy Jk

1 útočný vůz Gr pro pušky

1 předběžný zajišť vůz Jn

Výzbroj: 2 horská děla vz. 15 ráže 75 mm

6 ruských kulometů rozdělených potřech vdělových vozech

Osádka vlaku: čítala 3 důstojníky a43 mužů

Viz fot. snímky[22]

Těžký pancéřový vlak č. 5 „Plzeň“

Těžký obrň. vlak č. 5 byl zhotoven včervenci 1919 veŠkodových závodech vPlzni narozkaz generálního inspektorátu.

Odjezd naSlovensko 14. července

ZPlzně odjel pod velením npor. Jana Černocha spřiděleným npor. Vilibaldem Langem dne 14. července 1919 doKomárna abyl podřízen veliteli západní armádní skupiny gen. Mittelhauserovi. Později byl přidělen posádkou doKomárna apodřízen tamnímu úsekovému velitelství.

Denní rozkaz č. 1 vlaku č. 5 byl vydán dne 14. července bez udání místa. Zdalších denních rozkazů lze vyčísti, že vlak byl již dne 18. července naSlovensku. Adresa těžkého obrněného vlaku č. 5 dne 23. července byla panc. vlak „Plzeň“: polní pošta 22.

Por. Josef Votík – přidělení 16. prosince

M.N.O. výn. č.j. 98474-III./8 zedne 16. prosince 1919 přidělilo ktěžkému obrň. vlaku č. 5 por. Josefa Votíka děl. pl. č. 104 jako dělostřeleckého mladšího důstojníka.

Dne 31. prosince 1919:

Velitel vlaku: npor. Jan Černoch

Přidělení důstojníci:

npor. Vilibald Lang

por. Josef Votík

Složení vlaku: 1 pancéřová lokomotiva 99.275-IV

2 dělové vozy Ke

2 kulometné vozy Ke

1 pancéřový vůz nanáboje Ke

1 pancéřový vůz nanáboje Gg

1 zajišťovací předběžný vůz

Poznámka: podle sdělení npor. Langa měl obrněný vlak č. 5 2 lokomotivy, 2 dělové vozy, 2 kulometné vozy, 1 pancéřový muniční vůz avyzbrojen mimo kulometů 4 děly

Výzbroj: 4 námořní děla D/28

8 ruských kulometů

12 čínských kulometů

2 minomety vz. 17 ráže 9 cm

Osádka: osádka vlaku čítala 2 důstojníky a85 mužů

Těžký pancéřový vlak č. 6 „Praha“

První velitel: npor. Černý Vítězslav

Přidělení důstojníci:

npor. Navrátil Václav

por. Svoboda Ladislav

Těžký panc. vlak č. 6 „Praha“ byl zhotoven narozkaz generálního inspektorátu veŠkodových závodech vPlzni. Obsazen byl většinou námořníky.

Odjezd 26. července

ZPlzně odjel dne 26. července 1919 přes Pardubice naSlovensko doNových Zámků. Byl podřízen veliteli 11. divise západní skupiny gen. Mittelhauserovi. DoPardubic přijel dne 1. srpna sporouchanou lokomotivou. Poopravě odjel 3. srpna naNové Zámky.

Rozkaz č. 1 – první vlakový rozkaz čís. 1 byl vydán dne 31. července 1919

Těžký obrň. vlak č. 6 se již válečných operací nezúčastnil, ježto přijel naSlovensko již pouzavření příměří sMaďary, poústupu Maďarů zeSlovenska konal výzvědnou ahotovostní službu nahranicích republiky.

Podle sdělení velitele vlaku byl vlak zásoben střelivem dokulometů německého původu apro čínské kulomety, jimiž byl vlak vyzbrojen, nebylo ho lze použíti. Vboji mohl použíti pouze děl apušek kromě minometů.

Dar mužstvu dne 4. srpna

Škodovy závody věnovaly dne 4. srpna 1919 mužstvu obrň. vlaku č. 6 částku Kč 200,-.

Neštěstí při cvičení 13. srpna

Dne 13. srpna 1919 napolním cvičení obrň. vlaku č. 6 namalé dělostřelecké střelnici uKomárna stali se obětí příšerné nehody námořníci: čet. Ludvík Cejp zNáchoda ades. Josef Vadinský. Neštěstí způsobil granát, jenž explodoval vhlavni aroztrhl hlaveň. Oba jmenovaní sloužili zaRakouska naválečné lodi St. Istvan apři jejím potopení se zachránili.

Neštěstí událo se unámořního děla D/28 ráže 75 mm (převrtané ze70 mm) vprvní dělovce druhé dělo. Explose granátu vhlavni měla zanásledek prasknutí hlavně ajejí utržení asi vpolovině své délky, utržená část hlavně byla odmrštěna asi 8 metrů před dělovku. Kupole byla silně explosí zruinována, podlaha astěna byly proraženy, vestropě apancíři trčely velké střepiny střely.

Mimo obou zabitých výše jmenovaných byli těžce zraněni: nápředník Pilař střepinami nakrku apravé ruce, nápředník Servis střepinami doobou tváří, dopravé strany hlavy aprsou. Lehce raněni odraženými střepinami vevedlejší kupoli byli: štáb. šik. Friml ašik. Pospíšil.

Neštěstí mělo zanásledek velikou morální depresi umužstva idůstojníků anedůvěru kpřevrtaným námořním dělům.

Ustanovení důstojníků 31. srpna

M.N.O. ustanovilo velitelem těž. panc. vlaku č. 6 npor. Bohumila Skácela děl. pl. 302 zanpor. Černého, zanpor. Navrátila Václava ustanovila npor. Františka Světelského 4. střel. slováckého pluku.

Npor. Černý anpor. Navrátil byli přeloženi popředání svých funkcí doneaktivity.

Změna velení 7. října

Npor. Černý odevzdal velení vlaku npor. Bohumilu Skácelovi dne 7. října 1919 abyl dnem 9. října 1919 propuštěn doneaktivity.

Rtm. Josef Bouda byl dne 3. září 1919 přidělen kpanc. vlaku č. 6, kde konal službu až dozáří 1922.

Dne 3. listopadu 1919 byl odeslán odtěž. obrň. vlaku č. 6 npor. Ladislav Svoboda knáhradnímu prapaporu železničního pluku vPardubicích zaúčelem studijní dovolené.

M.N.O. výn. čj. 98474-III./8 zedne 16. prosince 1919 přidělilo ktěž. obrň. vlaku č. 6 por. Jana Kaštila děl. pl. 105 jako mladšího dělostřeleckého důstojníka.

Stanoviště obrněného vlaku č. 6 v roce 1919

Od

Do

Stanice

Velitel

3. VIII.

9. VIII.

Nové Zámky

Npor. Vítězslav Černý

10. VIII.

19. IX.

Komárno

16. IX.

7. X.

Komárno

Npor. Bohumil Skácel

7. X.

11. XI.

Bratislava

17. XI.

9. I. 1920

Dunajská Streda

Dne 31. prosince 1919:

Velitel vlaku: npor. Bohumil Skácel

Přidělení důst: npor. František Světelský

por. Jan Kaštil

Přidělení rotmistři:

rtm. Josef Bouda

(ostatní jsou neznámí)

Složení vlaku: 2 pancéřové lokomotivy č. 99275.67 ač. 99?

2 dělové vozy Ke

2 kulometné vozy Ke

1 předběžný zajišťovací vůz Jn

Výzbroj: 4 námořní děla D/28 ráže 75 mm

20 čínských kulometů

2 minomety vz. 17 ráže 9 cm

Osádka: čítala průměrně 3 důstojníky a85 mužů

Pancéřový vlak č. 7

Velitel: por. vzál. Ladislav Haber

Přidělený důstojník:

prap. Viktor Seidler

Vzáří 1919 byl obrněný vlak č. 7 zrušen anařízena demontáž. Lokomotiva byla odeslána doŠkodových závodů vPlzni, kde byla potom zařazena donového obrň. vlaku č. 3. Dva železobetonové kulometné vozy zůstaly veVrůtkách, kde byly od24. do30. srpna 1921 demontovány.

Očinnosti tohoto vlaku vroce 1919 není mi nic známo, dne 5. listopadu 1919 nalézal se vHernadezány.

Složení vlaku ajeho výzbroj: totéž jako vroce 1918.

Osádka vlaku čítala 2 důstojníky a36 mužů.

Pancéřový vlak č. 8

Velitelem vlaku byl por. vzál. Frant. Berger.

Obrněný vlak č. 8 „Brno 2“ byl podřízen východnímu velitelství operujícího vojska naTěšínsku. Jeho operační basí byla stanice Moravská Ostrava – Přívoz. Počátkem ledna 1919 byl vlak přemístěn doTěšína. Dne 19. a20. ledna 1919 bojoval uGolešova aPruchny proti Polákům (boj uPruchny dne 20. ledna 1919 byl již popsán). Později bylo vlaku použito demonstrativně při plebiscitu naTěšínsku.

Změna velení 18. prosince

M.N.O. čj. 41030/IV. dův. 19 povolalo por. vzál. Františka Bergera jako referenta pro obrněné vlaky M.N.O. Por. Berger odevzdal velení vlaku č. 8 npor. vzál. Františku Petrovi (M.N.O. přijmul referát odpor. Ing.Vladimíra Mullera).

K31. prosinci 1919:

Velitel vlaku: npor. vzál. František Petr

Složení avýzbroj vlaku:

jako vroce 1918

Osádka čítala průměrně:

1 důstojníka a21 mužů

Obrněné automobily

Vměsíci lednu 1919 poobsazení Košic čs. vojskem bylo obrň. auto Lancia 1 přesunuto dotohoto města. Kde stálo vhotovosti, mimo jiné policejní ademonstrační služby veměstě bylo ho též použito jako osobní ochrany italského generála Rossiho před čs. vojáky, kteří jej podezřívali zezrady. Potřídenním hlídání gen. Rossiho byla tato služba zrušena.[23] Později, asi vměsíci březnu, bylo odesláno obrň. auto Lancia 1 doRožňavy, Rimavské Soboty, Tornalji kposílení posádek, avšak kpoužití tohoto auta nedošlo aauto bylo povoláno zpět doKošic.

Asistence vPraze 1. května

Kukonci měsíce dubna 1919 byly obě Lancie přemístěny poželeznici doPrahy, kde měly pohotovost pro případ nepokojů dne 1. května. Kpoužití obou aut napražských ulicích nedošlo.

Zaněkolik dní odjela obě auta doMilovic naostrou střelbu, jíž byl přítomen posádkový velitel Prahy pplk. Mlčoch ajeden vyšší důstojník vojenské policie. Poprovedení ostré střelby vrátila se obě auta ještě týž den doPrahy. Brzy potom odevzdal por. Hrdina velení obrň. auta Lancia č. 2 por. italských legií Jaroslavu Novákovi.

Odjezd naSlovensko

Zaněkolik dní byla obě obrněná auta Lancia odeslána poželeznici zpět naSlovensko. Obrň. auto č. 1 zůstalo vNitře, č. 2 pokračovalo dále naGalantu aKomárno.

Boj oSarkán – Nána

Vprvních dnech měsíce června odjela Lancia č. 1 vlakem doNových Zámků, aodtud poose přes Bajc, Perbetu, Kis-Ujfalu naSarkán-Nána,[24] kde před nádražím byla naše první linie. Město Sarkán bylo obsazeno nepřítelem – Maďary. Kvečeru téhož dne, popříjezdu Lancie 1 nafrontu, zúčastnila se tato Lancia boje oměsto aběhem jedné hodiny byla Sarkán-Nána opět obsazena naším vojskem. Nepřítel zanechal veměstě mnoho zraněných amrtvých, vozy se střelivem aněkolik zajatců.

Následující den bylo pokračováno vboji anepřítel byl podporován monitory,[25] které se dostaly vnoci až knašemu mostu, město bylo celý den anoc vkulometném ohni zostřihomské citadely aráno vdělostřeleckém ohni zmonitorů. Druhou noc vSarkán-Náně byla Lancia 1 přidělena hlavní polní stráži nasilnici vedoucí odměsta nanádraží.

ZNových Zámků byla Lancia 1 odeslána doNitry shlášením apojejím příjezdu zpět byly již Nové Zámky obsazeny nepřítelem. Následujícího dne popříjezdu kNovým Zámkům obdržela Lancia 1 rozkaz proniknouti doNových Zámků azpůsobiti paniku veměstě. Autu velel pro tuto akci jakýsi francouzský důstojník vhodnosti kapitána. Auto doměsta neproniklo pročerstvě naházenou hlínu nasilnici, domnívajíce se, že cesta je podminovaná, auto se narozkaz onoho francouzského důstojníka vrátilo. Pocestě tam izpět bylo auto silně ostřelováno kulometnou palbou.

Boj oVráble

Oprava Lancie 1