Pták na koni

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Jiří Říha

Pták na koni – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Copyright © Jiří Říha, 2024

Obálka © Romana Bejdová, 2024

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-7691-596-1

ISBN e-knihy 978-80-7691-702-6 (1. zveřejnění, 2024) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7691-703-3 (1. zveřejnění, 2024) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7691-696-8 (1. zveřejnění, 2024) (ePDF)

Chtěl bych poděkovat těm lidem, kterým

vděčím za bolest, z které pramení mé básně.

Děkuji hlavně Tobě, Jirko, synku. Bez Tebe by si mé básně nikdo nepřečetl. Ani ti prevíti.

Díky všem, kteří si mé básně přečtou.

Díky moc.

Jirka Říha

SEN O KŘÍDLECH

Nad bílou stránkou umírání básní posledních

vítr brousí již mrazem ukovanou kosu

poezie zkřehlý epilog

Krajem smutných píseň zní: srdce krok

v hrudi o život

pták na koni

uhání

do poslední sloky

ZÁVAŽÍ

Mlčím a do ticha se v hrudi opírám strašným závažím.

Tomu nejtěžšímu, co v hrudi mám,

je slovo tím nejtěžším.

Kdysi byl stvořen svět lehkým pšouknutím.

Stačilo pípnout a žít.

Dnes se snad život nedá ani vyslovit.

Mlčím. To nejtěžší, co v hrudi mám,

nemůže být a není vysloveno.

Ach, není, není lásky tam, kde není

její jméno.

V POSLEDNÍM TAŽENÍ

Zkostnatělé formy hnát srdconoše

kopytem tluče v hrudi hluše

a svírá v hrdle píseň ptačí v notě

v kleci o životě

Však v této anabázi

jedno žebro schází

LOM

Srdce mi v hrudi skály

ozvěnami

láme kameny

Vše, co jsem miloval

láskou mě zavalí

Těžší je každý krok

Srdce mi v hrudi bezedný

kope hrob

ZRCADLO

Ten člověk přede mnou

(možná po mně)

marně se snaží

něco změnit

udělat něco jinak

nežli dřív

nežli já

jako já

vypadám vypadá

pořád stejně

Pořád stejně

napadlo mě při holení

vyhlížeje povadle:

Já snad mám čerta

už i v zrcadle

NOTORIK

(Stále se opakující autoportrét)

Od cizích

konec vzal

své naposledy

řval jeho těžký verš

mával křídly

mečem

chvíli

anděl

chvíli kat

bezmocný jako ten

který nic nedokázal

vypil si svých posledních

pět piv

(ještě si znovu naposledy)

a šel

(neletěl) spát

sťat

ZÍTRA

Viděli

padlé anděly

lepit křídla znovu

letěli nad městem

stržené plakáty z domů

lidé

chtěli se smát

neměli komu

Takový cirkus

se prostě jednou sebere

a odjede

a je to těžké říci

Dnes se žilo

když ještě nikdo neví:

Zítra

možná dávno bylo

O SAMOTĚ

Jsi někde sama tam

a já tady

sám

pořád si oblíkám

ten děravý kabát

který

už je starší

ale pořád

sám

všem tvým podobám

stále věrný

marně unikám

TAK ZAPLAŤ

Cizí žena v bílé kůži

žabí srdce studené

na stříbrné hladině

křišťál očí svítí v tmě

při červené lucerně

cizí žena

ryba hadí

utápí se ve víně

Proč máš chlapče smutný oči

nejsi to ty, kdo se topí

sáhni tam a vylov mě

vypij špínu mého těla

duše moje – uletí

To tys to tak vždycky chtěl

abych tím tvým hříchem byla

to ty jsi mě ubíjel

za vlasy kdysi táh jsi mě

za vlasy do své jeskyně

pán si mě táhnul – otrokyni

a přišly děti

všude překážely

všude se ta havěť rodila

a on

koval meče, sedlal koně

stavěl pyramidy, hrady, chrámy

(Prej kvůli mně!)

on mi ty děti zabíjel

a já byla pitomá

tak šťastná

že mě pořád chtěl

objímal

že mi ty děti

s takovou rozkoší

tak lačně…

Ten hajzl

Tak zaplať si a vem si mě!

Dneska máš, co jsi chtěl!

Tak zaplať, drbane

ubohý holce pití…

DÁMA

Přišel večer – unavený

Přemýšlel

V očích hvězdy

v černých polích

nebe měl

nebem

táh

v srdci ty kameny

kameny těžké, černé

a bílé

Přišla večer – unavená

noc a celá

Evropa se o ni podělí

o tu děvku na kanapi

Svědomí

Pokrčila rameny:

Možná ano, možná ne

Ale

jako když se skála hne

jako když se rozdělí

na ty bílé

na ty černé

Obojí

Řekla: Snad

(Dáma na tahu

a milosrdně

hraje pat)

Člověk by rád

člověk by rád křídly

člověk rád by máv – ať!

Bez křídel

anděl však

ruce k nebi vztáh

táhne si v srdci

to svý

černý a bílý kamení

nebem svůj kříž

na svém rameni:

JI

REVOLUCE

Do noci

hroutí se den

padá

nenávratně mizí

končí

v tmách

leccos se šušká.

Prý slunce plivlo na Hradčany

(Byla to fuška)

ale nakonec se to strhlo

hladce zapadalo

a šly kecy od huby

Konec konců

milióny svatých

a žádnej žádnej

prostě

všichni

všichni, až na jednoho

ráno zase přišli

Vyjely

kropicí vozy

metaři

a popeláři