Informace obsažené v této knize nevylučují osobní zodpovědnost každého čtenáře zkonzultovat s odborným lékařem. Autorka této knihy není nijak zodpovědná za jakékoliv poškození či za své vlastní zdraví a bezpečí. Jakýkoliv krok důrazně doporučujeme nejdříve zranění způsobené následováním doporučení zde uvedených.

Úryvek na straně 42 byl převzat z článku The wildness of girlhood, který byl publikován na Overlandu (overland.org.au) a použit s laskavým svolením Bonnie Mary Listonové.

Všechny případové studie uvedené v této knize jsou pouze ilustrativní a jména osob v nich uvedené byla pozměněna. Jakékoliv souvislosti s žijící či již zemřelou osobou jsou čistě náhodné.

Autorka i vydavatel této knihy se pokusili kontaktovat majitele práv všech materiálů, jež byly v knize použity. Pokud jsme někoho nedopatřením přehlédli, prosíme, kontaktujte nás.

Copyright © Lara Briden 2021

Translation © Pavla Ryčová, 2024

All rights reserved.

ISBN: 978-80-7696-042-8

Věnuji svým pacientkám

Úvod

Vítejte v Hormonálním zdraví zralé ženy, průvodci ke zdravému hormonálnímu systému pro každou ženu po čtyřicítce.

Pokud jste četla mou první knihu Jak si zlepšit menstruační cyklus, víte, že ženské hormony a cykly jsou mou vášní. Vlastně se považuji za propagátorku ženských hormonů a všech benefitů přirozených menstruačních cyklů.

V této knize stejně tak zaníceně mluvím o několika posledních letech menstruace – perimenopauze – i letech po ní – menopauze. Nepoužila jsem slovo „menopauza“ ani „perimenopauza“ v názvu knihy, protože jsem nechtěla, aby si ženy, kterým je čtyřicet nebo i o pár let méně, řekly: aha, tahle kniha ještě není pro mě – protože i pro ženy v tomto věku může být velmi užitečná.

A proč cítím takové zanícení pro vše, co se perimenopauzy a menopauzy týká? Tak především, protože se to týká mě samotné – nyní, když knihu píšu, mi je padesát let, periody se mi velmi prodloužily a začala jsem zapomínat, kde jsem zaparkovala auto. Také zakouším nové pocity drzosti a nezávislosti, o nichž se podrobněji zmíním ve druhé kapitole a o nichž jsem často slýchávala od svých pacientek, ale plně jsem je nechápala, dokud jsem je sama nezažila.

Dalším důvodem je má touha vnést více světla do tohoto tématu a ukázat, že perimenopauza a menopauza nejsou nic „špatného“ či „nežádoucího“, ale jsou to přirozené životní etapy. Činím tak v reakci na neoficiální průzkum, který jsem provedla na svých sociálních sítích a při němž jsem se žen ptala: „Bojíte se menopauzy?“ 64 % žen odpovědělo, že ano. V komentářích popisovaly, že se bojí jednak symptomů menopauzy, což je pochopitelné, ale stejně tak i stigmat s menopauzou spojených, což je také pochopitelné, ale i smutné. Proč společnost zatěžuje stigmaty přirozený proces, jenž se děje 51 % populace?

Na to se více podíváme ve druhé kapitole, kde nabízím na celé téma několik nových – a doufám, že přínosných – úhlů pohledu. Také vás vybídnu, abyste si přestala spojovat menopauzu s procesem stárnutí, což je opodstatněné, protože přesto, že k perimenopauze dochází souběžně se stárnutím, je to na něm nezávislý proces, jenž je více spojený spíše s „druhou pubertou“. Koncept druhé puberty si více rozebereme v kapitolách 1, 2 a 4, kde také předložím několik argumentů, že z evolučního hlediska je menopauza adaptační mechanismus potřebný k prodloužení života. Nahlížení na menopauzu jako na přínosnou adaptaci dává celému procesu nový rozměr a smysl, jež překonávají obecný narativ, že menopauza je jen nepříjemný důsledek prodloužení života.

Jak používat tuto knihu

V prvních čtyřech kapitolách se snažím vysvětlit celý proces perimenopauzy jak z hlediska biologického, tak i emočního, včetně významu a důležitosti pravidelné ovulace. Může se vám zdát zbytečné vzdělávat se o ovulaci v době, kdy ovulovat přestáváte či brzy přestanete, ale je důležité si uvědomit, že ukončení ovulací je příčinou většiny nepříjemných symptomů, jež se mohou objevit. Abyste porozuměla svým symptomům a věděla, jak k nim přistupovat, je nutné, abyste rozuměla i svým ovulacím.

Posledních šest kapitol knihy je o léčbě. Vycházím z nejnovějších výzkumů a ze své pětadvacetileté praxe a nabízím nutriční doporučení a návrhy hormonální léčby pro celou řadu symptomů od silné menstruace přes nabírání na váze až po úzkosti a noční pocení. Začínám kapitolou o všeobecném zdraví, nervovém systému a výživě, pak vysvětlím vše potřebné o hormonální substituční léčbě a nakonec se věnuji jednotlivým symptomům – jak je léčit pomocí konvenčního lékařského přístupu i přírodní cestou.

Přečtěte si knihu celou, od začátku do konce, protože každá kapitola obsahuje klíčová témata. Například kapitoly 5 a 8 přinášejí detailní popis inzulinové rezistence neboli prediabetu, jenž je z důvodů, jež vám ozřejmím, pro průběh perimenopauzy a menopauzy zcela zásadní. V kapitole 7 – „kapitole o mozku“ – se dozvíte o příčinách návalů horka a v kapitole 10 probírám dlouhodobá témata, jako jsou vaginální suchost, kognitivní schopnosti nebo osteoporóza.

Speciální boxy

Při čtení této knihy se setkáte s definicemi, tipy, příběhy pacientů a speciálními tématy uvedených pro zvýraznění v rámečcích.

Jsou má doporučení založena na důkazech a seriózních výzkumech?

U všech doporučení týkajících se stravy, potravinových doplňků a životního stylu uvádím odkazy na vědecké výzkumy, kdykoliv to bylo možné – svá doporučení jsem tak podpořila více než 350 relevantními vědeckými studiemi. Pokud neuvádím žádný odkaz, je to proto, že na dané téma ještě nebyl proveden relevantní výzkum, což se může týkat některých bylin či například souvislosti aktivace žírných buněk produkujících histamin se změnami nálad v perimenopauze. Pevně doufám, že vědci tyto léky a souvislosti brzy prozkoumají a potvrdí, ale my z nich můžeme mít prospěch již nyní. Pokud to znamená být o několik kroků napřed před empirickým výzkumem, buďme pokrokoví, protože co je nejdůležitější: má doporučení jsou založená na zlepšení zdraví tisíců mých pacientek. Většina z nich jsou prostá a bezpečná, a pokud existují nějaké kontraindikace či věci, na něž je třeba dát pozor, vždy na ně upozorním. Také vás budu vždy nabádat, abyste zkonzultovaly svůj postup s lékařem nebo lékárníkem – zda nemůže nějak ovlivnit váš zdravotní stav či medikaci, zvláště když jste těhotná či kojíte. Vždy si pozorně přečtěte všechny instrukce v balení ohledně dávkování a kontraindikací. Abych vám to zjednodušila, uvádím v sekci Zdroje renomované značky potravinových doplňků, které mohu vřele doporučit (u žádné z nich za to nejsem placená). Nakonec si ale musíte doplňky, které jsou pro vás logisticky a finančně nejdostupnější, vybrat vy sama.

V kapitole 6 najdete obsáhlé pojednání o hormonální substituční léčbě – tak aktuální, jak to jen šlo, přičemž uvidíte, jak se neustále mění doporučení od „hormony jsou skvělá prevence“ k „užívejte je jen pro odstranění symptomů a pak přestaňte“. Vypozorovala jsem, že suplementace estrogenu a progesteronu může při určitých potížích pomoci. Zmapovala jsem tedy nejnovější vědecké studie i všeobecný konsenzus a předkládám vám je společně se zkušenostmi, které jsem získala se svými pacientkami.

Jak v kapitole o hormonální substituční léčbě, tak i v celé knize se odkazuji na výzkum a články své kolegyně, profesorky Jerilynn C. Priorové, autorky knihy o perimenopauze Estrogen’s Storm Season: stories of perimenopause. Profesorka Priorová je velkou propagátorkou suplementace progesteronem, ať už samotným, nebo společně s estrogenem. Citace jejích prací se prolínají téměř celou knihou.

Mé vzdělání a odborné zázemí

První titul, který jsem získala, byl Bachelor of Science na univerzitě v Calgary, kde jsem publikovala vědecké pojednání o chování samců a samic netopýrů při hledání potravy. Tato práce ve mně zažehla lásku k vědě a k přírodě a zformovala i můj pozdější přístup k pacientům. Abych to vysvětlila: na lidské tělo se dívám jako na inteligentní systém logicky reagující na podněty, jenž ví, co má dělat a dokáže si sám pomoci, pokud dostane podporu v podobě správné výživy a přírodních prostředků.

Po studiu biologie jsem se rozhodla pro kvalifikaci naturopatické lékařky (ND) na Canadian College of Naturopathic Medicine (CCNM) v Torontu, což je jedna ze sedmi akreditovaných vysokých škol přírodního lékařství v Severní Americe – dvě jsou v Kanadě a pět je jich ve Spojených státech. První dva roky studia jsou velmi podobné klasickému studiu medicíny a závěrečné dva roky se zaměřují na studium výživy, bylin a přírodních léků a klinickou praxi s pacienty. V roce 1997 jsem ještě pod dívčím jménem Lara Grinevitchová složila zkoušky Naturopathic Physicians Licensing Examinations (NPLEX) a získala profesionální licenci North American Board of Naturopathic Examiners (NABNE).

Prvních pět let po studiu – v devadesátých letech – jsem praktikovala v Pincher Creeku v kanadské Albertě, což byla pro naturopatické lékaře celkem zajímavá doba. V těch letech byla dokonce i probiotika považována za „divnou věc“. „Přátelské bakterie?“ podivoval se tehdy jeden kolega. „Co to je za nesmysl?!“ Co se týče gynekologie a ženského zdraví, byla to doba antikoncepčních pilulek s vysokým obsahem hormonů, rutinních hysterektomií a hormonální léčby Premarinem®. Když jsem pro své pacientky hledala výhodnější řešení, zjistila jsem, že přírodní léky mají ještě lepší výsledky, než nás učili ve škole. Na mnohé symptomy, například návaly horka, skvěle účinkovala úprava stravy a potravinové doplňky a bioidentická hormonální terapie se ukázala být stejně účinnou, ale bezpečnější než klasická hormonální substituční léčba (HRT). Dnes je známá také pod názvem menopauzální hormonální léčba (MHT).

O pětadvacet let později se bioidentická hormonální terapie stala běžně doporučovanou i předepisovanou ve všech lékařských ordinacích po celém světě. Přechod na bioidentickou léčbu trval déle, než jsem předpokládala, ale nakonec k němu došlo, a vy díky tomu máte možnost zvolit si „přírodní hormony“. Abyste získala dostatečné povědomí o bezpečnějších přípravcích na bázi „ženskému tělu přirozených hormonů“, které vám může váš lékař předepsat, prostudujte si pečlivě celou kapitolu 6.

Mou venkovskou praxi v Albertě ukončilo přestěhování do australského Sydney, kde jsem téměř dvacet let provozovala několik poraden, až jsem se nakonec usadila v novozélandském Christchurchi. Dodnes sice žiju na Novém Zélandu, ale pravidelně do Austrálie dojíždím nejen přednášet, ale i za svými pacienty v Sydney.

Jsem členkou Scientific Advisory Council for the Center for Menstrual Cycle and Ovulation Research (Vědecké poradenské rady Centra pro výzkum ovulace a menstruačního cyklu), založené profesorkou Priorovou v roce 2002 na University of British Columbia, a skupiny zkoumající endometriózu – Endometriosis Special Interest Group (ESIG) při Endometriosis New Zealand. Jsem také redaktorkou časopisu Vital Link, oficiálního časopisu o naturopatické medicíně Canadian Association of Naturopathic Doctors (Kanadské asociace naturopatických lékařů).

Tuto knihu věnuji tisícům pacientů, kteří mi důvěřovali natolik, že mi svěřili nejen své zdraví, ale sdíleli se mnou i své příběhy.

Lara Bridenová

Část první:
Porozumění perimenopauze a menopauze

Ničeho v životě se nemusíme bát, jen je třeba věcem porozumět. Nyní nastal čas více chápat a méně se bát.

Marie Curie-Skłodowská

KAPITOLA 1
Hormonální revoluce: Proč se po druhé pubertě všechno změní

Pokud jste otevřela tuto knihu, je to pravděpodobně proto, že cítíte, jak se vaše tělo a váš život mění.

Nic si nenamlouváte. Ke konci třicítky a na začátku čtyřicítky se ve vašem těle – a především v mozku – skutečně něco mění. Můžete to vnímat velmi intenzivně, může to být frustrující, ale i osvobozující zároveň. Tou změnou není jedna časově ohraničená událost, ale delší proces nazývaný perimenopauza nebo také přechod, což je období deseti až dvanácti let před vaší poslední menstruací. Menopauza je životní období, které začíná zhruba rok po vaší poslední menstruaci. Tato kniha pojednává jak o procesu perimenopauzy, přechodu, tak i o menopauze, životě po přechodu. Tyto dvě životní fáze trvají většinou dohromady více než čtyřicet let. Co potřebujete vědět, abyste své nové životní etapě rozuměla?

Především je potřeba si uvědomit, že symptomy, pokud nějaké zakoušíte, bývají dočasné. Ne všechny perimenopauzální symptomy jsou dočasné, ale mnohé z nich ano, a díky tomu, že to budete vědět, vás nebudou napadat věci jako: Panebože, takhle už to bude pořád?! Nebude, dříve či později by to mělo pominout.

Dále je dobré si uvědomit, že přechod není jen chaotická „fluktuace hormonů“, ale smysluplná posloupnost dějů začínající snížením produkce progesteronu a dočasným zvýšením tvorby estrogenu a končící nízkou produkcí estrogenů a změnami metabolismu inzulinu. Vidění celého procesu jako sledu popsatelných dějů vám pomůže zvolit správný přístup.

A nakonec je dobré vědět, že přechod a první roky menopauzy jsou zásadním obdobím pro vaše zdraví, což platí, i když nepociťujete žádné symptomy. Zásadní období je to proto, že pokud se drobným zdravotním komplikacím, jež se během těchto citlivých zlomových let objeví, nedostane potřebné péče, mohou se později rozvinout do mnohem vážnějších potíží. Dobré na tom je, že malé změny, jež si během tohoto zlomového období dopřejete, budou mít velký pozitivní dopad na vaše zdraví v pozdějším životě.

Takže abychom to shrnuly:

• Mnoho ze symptomů není trvalého rázu.

• Přechod neboli perimenopauza je sled určitých dějů.

• Přechod a prvních pár let po něm jsou zásadním zlomovým obdobím pro vaše zdraví.

A nyní si tato fakta probereme podrobněji.

Perimenopauza je „druhá puberta“ a je to přechodné období

Perimenopauza není o stárnutí. Pokud je vám pětatřicet, nebo dokonce ještě méně, jste zcela jednoznačně ještě mladá. Dokonce i když už je vám padesát, k perimenopauze dochází souběžně se stárnutím, ale ne kvůli němu. Přechod je ve skutečnosti sled hormonálních změn podobně jako puberta – proto o ní hovoříme jako o „druhé pubertě“. Prohlédněte si následující znázornění produkce estrogenů (estradiolu) a progesteronu během života vytvořené profesorkou endokrinologie Jerylinn C. Priorovou.

Obrázek 1 Produkce hormonů během života podle J. C. Priorové (pokles během perimenopauzy doprovází konec menstruace)

V dětství je produkce estrogenů nízká. Pak se výrazně zvýší a fluktuuje během dospívání, zvláště ve srovnání s progesteronem, „hormonem usnadňujícím menstruační cyklus“, jehož produkce se zvýší až se zahájením pravidelné menstruace. Vysoká hladina estrogenu ve spojení s nízkou hladinou progesteronu provází obě puberty, jak první, tak i druhou, přičemž hladina progesteronu se během první puberty pomalu zvyšuje a během druhé puberty pomalu snižuje. Vysoká hladina estrogenů společně s nízkou hladinou progesteronu je důvodem, proč můžete zažívat silnou menstruaci během puberty v dospívání a následně pak i během přechodu kolem čtyřicítky. Během přechodu se vám však nakonec hladina estrogenů sníží na úroveň podobnou, jakou jste měla v dětství, a zůstane už dlouhodobě stabilně nízká.

Celý proces hormonálních změn většinou trvá kolem deseti let, což znamená, že symptomy s ním spojené budou trvat zhruba deset let, ale ne navždy. Proto vždy důkladně zvažte, jestli přijmete diagnózy jako chronická únava či fibromyalgie jako trvalé.

Profesorka Priorová mluví o perimenopauzální fibromyalgii ve své knize Estrogen’s Storm Season a spojuje ji s přechodnými poruchami spánku, jež perimenopauzu často provázejí: „Některé ženy se následkem poruch spánku stanou velmi unavenými a bolavými. Některým z nás byl v raném stadiu perimenopauzy diagnostikován chronický únavový syndrom či fibromyalgie. Kdybychom věděly, že naše symptomy souvisí s perimenopauzou, neztrácely bychom naději. Namísto toho jsme obdržely diagnózu a nálepku neschopnosti, následkem čehož jsme často nepřišly jen o své zdraví, ale i o svou identitu a práci.“ [1]

Více o fibromyalgii a o tom, jak k ní přistupovat, najdete v kapitole 8.

Z dalších symptomů druhé puberty můžeme jmenovat silnou menstruaci, bolesti v pánevní oblasti, citlivá prsa, migrény, noční pocení, a nesmíme zapomenout na úzkosti a depresi. Podle většiny výzkumů riziko úzkostí a depresí v přechodu výrazně stoupá [2], přičemž po něm, v období menopauzy, opět klesá.

Pokud se tomu nebudete poddávat a dopřejete si péči doporučenou v kapitole 7, můžete v pětapadesáti zjistit, že se cítíte stejně dobře jako zamlada, ne-li ještě lépe. To potvrzuje i většina výzkumů na toto téma, včetně výzkumu provedeného na melbournské univerzitě, jenž zjistil, že většina žen po šedesátce se cítí „přímo fantasticky“ [3]. Ke stejnému zjištění došla i americká psycholožka Mary Pipherová, která vypozorovala, že ženy po sedmdesátce se cítí „nejšťastnější v celém svém životě“ [4]. Profesorka Priorová s oblibou připomíná, že ženy by měly vědět, že perimenopauza časem přejde do klidnější a příjemnější fáze života, kterou její název – menopauza – náležitě vystihuje [5].

Ne každý symptom kolem čtyřicítky je však spojen s přechodem, to zdaleka ne. Bolesti či únava mohou být indikátorem hlubšího zdravotního problému, takže byste je měla vždy konzultovat se svým lékařem. Zejména byste měla vyloučit onemocnění štítné žlázy, jež mohou vzniknout nezávisle na perimenopauze, ale jejichž průběh se může během přechodu zhoršit, a bohužel se mohou za příznaky perimenopauzy zaměnit, protože jejich průběh je podobný. Podobnosti a společné symptomy perimenopauzy a poruch funkcí štítné žlázy probereme v kapitole 8.

Takže jsme si ukázaly, kolik symptomů přechodu bývá jen dočasnými průvodci. Nyní se na perimenopauzu podívejme jako na sled procesů.

Perimenopauza jako sled procesů

Vše začíná poklesem hladiny progesteronu. Většinou po čtyřicítce, ale někdy už před ní začne tělo každé ženy tvořit méně progesteronu, a to i když stále ještě menstruuje. Proč, to se dozvíte v kapitole 3, nyní postačí, když prostě přijmete fakt, že to tak je a že to s sebou přináší celou řadu symptomů jako úzkost, bolest prsou, bušení srdce, noční pocení, časté migrény a velmi silné menstruace. Fakt, že perimenopauzální symptomy pramení převážně z poklesu hladiny progesteronu, a ne estrogenů, je důvodem, proč může být suplementace pouze progesteronem (bez estrogenů) v mnoha případech lepší volbou.

Spolu s tím, jak začnete ztrácet progesteron, můžete zakoušet zvýšení estrogenů na mnohem vyšší hladinu než kdykoliv předtím – ve skutečnosti až třikrát vyšší, což se může projevit podrážděností, bolestmi prsou a silnou menstruací. Symptomy spojené se zvýšenou hladinou estrogenů pramení jak z přímého působení hormonů, tak i z jejich nepřímého vlivu na žírné buňky a uvolňování histaminu, což podrobněji vysvětlím v kapitolách 4 a 5. Perimenopauzální návaly horka jsou způsobeny prudkým kolísáním hladiny estrogenů, především náhlým poklesem, ale podle profesorky Priorové platí, že dokud ještě máte menstruaci, lépe reagují na doplnění progesteronu než suplementaci estrogenem.

Až menstruovat přestanete, vstoupíte do životní fáze charakteristické nízkou hladinou estrogenu, nikoliv však deficitní. Nižší hladina estrogenů je pro toto životní období přirozená. Jak později uvidíte, i po přechodu si vaše tělo bude tvořit stále úctyhodné množství estrogenů, ale jejich hladina bude kolísat. Její pokles typicky doprovázejí již výše zmíněné symptomy. Menopauzální symptomy jako nespavost, zhoršení paměti či nižší lubrikace vaginy velmi dobře reagují na doplnění estrogenů a progesteronu.

Nižší hladina estrogenů a velmi nízká produkce progesteronu mohou vést k inzulinové rezistenci (snížené citlivosti na inzulin) či také prediabetu.

Rozpoznání a zvrácení inzulinové rezistence bude jedním z nejdůležitějších úkolů na vaší cestě menopauzou. Proč, to vám vysvětlím v kapitolách 4, 5 a 8, kde také osvětlím roli relativní testosteronové dominance a doporučím vám přerušovaný půst jako vhodnou terapii.

Během perimenopauzy tedy postupně dochází k těmto událostem:

1. snížení hladiny progesteronu;

2. prudké zvýšení a kolísání hladiny estrogenů;

3. postupné snížení produkce estrogenů;

4. zvýšení rizika vzniku inzulinové rezistence.

Celý perimenopauzální přechod trvá průměrně sedm let a profesorka Priorová ho dělí do následujících čtyř fází (podrobněji si je probereme v kapitole 4):

1. počátek perimenopauzy – menstruační cykly jsou stále pravidelné;

2. raný přechod – perioda přichází již nepravidelně;

3. pozdní přechod – periody přicházejí již za více než šedesát dní;

4. konec perimenopauzy – 12 měsíců po poslední menstruaci;

+ menopauza, což je životní fáze začínající rok po poslední menstruaci.

Obrázek 2 Čtyři fáze perimenopauzy

Pokud vstoupíte do perimenopauzy před pětačtyřicítkou nebo pokud je vaše menopauza vyvolána uměle následkem chirurgického zákroku či léčby, nebudete procházet těmito čtyřmi fázemi, ale vstoupíte rovnou do stavu s velmi nízkou hladinou estrogenů. Takto náhlý přechod s sebou může nést mnohem vážnější symptomy než přirozený přechod a téměř vždy vyžaduje suplementaci estrogenu i progesteronu, jež si probereme v kapitolách 4 a 6.

Pokud jste podstoupila částečnou hysterektomii (odstranění dělohy), ale zůstaly vám vaječníky, budete procházet všemi čtyřmi fázemi přirozeného perimenopauzálního přechodu a zažívat několik let „skrytých period“, což znamená několik let pravidelného zvyšování hladiny estrogenů a premenstruačních symptomů, jako jsou náladovost, bolesti prsou, či dokonce endometriální bolesti, ale bez krvácení, které by vysvětlovalo, co se děje. To může být dost matoucí, protože vy i váš lékař můžete předpokládat, že už jste v menopauze, a na symptomy, které jsou způsobené zvýšením hladiny estrogenů, chybně reagovat terapií umělým estrogenem. To se stalo i mé pacientce Ritě.

Ještě bych se ráda zmínila krevní testy na folikulostimulační hormon (FSH), s nímž se více seznámíme v kapitole 3. Pomocí tohoto hormonu posílá hypofýza pokyny vaječníkům. Pokud ještě nejste v menopauze, hladina FSH v krvi bývá většinou pod 40 IU/l (jeho hladina občas kolísá, tak může být někdy dočasně vyšší). Během perimenopauzy hladina FSH kolísá výrazně, proto ji mnozí lékaři raději ani nezjišťují, protože ji nepovažují za spolehlivý ukazatel, což je pochopitelné. Já však testy na hladinu FSH používám, protože mi pomáhají detekovat počátek menopauzy či zjistit, že pacientka ještě v menopauze zdaleka není, jako tomu bylo i u Rity.

Nyní si to krátce shrňme. Pokud jste podstoupila hysterektomii a nevíte, co se s vámi děje, měla byste zvážit následující kroky:

• Pokud zakoušíte symptomy jako náladovost, bolesti hlavy či jiné bolesti s měsíční pravidelností, je pravděpodobné, že stále ještě ovulujete.

• Pokud v určitý den zaznamenáte úlevu od výše zmíněných symptomů či problémů se spánkem, pravděpodobně je to počátek (1. den) vašeho „skrytého cyklu“.

• Jak si více přiblížíme v kapitole 3, pomocí měření bazální teploty můžete zjistit, kdy ovulujete a kdy vám začne premenstruační fáze.

To vše je vhodné zkonzultovat i se svým lékařem, což nás přivádí k prvnímu okénku ze série Jak mluvit se svým lékařem.

Připomínám, že procházíme několik klíčových konceptů. Začaly jsme tím, že perimenopauza je druhá puberta, a tím pádem je to přechodný stav, pokračovaly jsme tím, že perimenopauza je sled jasně popsatelných dějů, a nyní si objasníme, proč je perimenopauza zásadním obdobím pro vaše celkové zdraví v budoucnosti.

Perimenopauza jako zásadní období pro pozdější zdraví

Jak jsem již zmínila výše, perimenopauza je zásadním, citlivým obdobím, dalo by se také říci „bodem zlomu“, kdy se drobné zdravotní problémy, pokud je budete ignorovat, mohou rozvinout do mnohem vážnějších potíží. Dalšími takovými obdobími, kdy tělo prochází velkými změnami, jsou dětství, puberta, těhotenství a šestinedělí, což jsou všechno období zvýšené zranitelnosti, protože tělo přechází na nové fyziologické nastavení. Někteří vědci o těchto obdobích mluví jako o období fyziologických změn, kdy se i malá vychýlení z rovnováhy mohou projevit způsoby, k nimž by během období fyziologické stability nikdy nedošlo [6, 7].

Koncept „zlomového období“ se týká každého aspektu celkového zdraví. Například podle dat z výzkumu US Study of Women’s Health Across the Nation (SWAN) je perimenopauza kritické období pro vznik srdečních onemocnění a mluví o něm jako o „nejlepší příležitosti pro prevenci“ [8]. Většina z kardiovaskulárních rizik pramení ze vzniku inzulinové rezistence, kterou si ještě probereme podrobněji a která může být naštěstí zvrácena cvičením a jednoduchými změnami v jídelníčku.

Dalším aspektem zdraví, jejž můžeme snadno ovlivnit, je činnost imunitního systému, který se během perimenopauzy také přenastavuje. To je také důvod, proč je perimenopauza (stejně jako šestinedělí) rizikovým obdobím pro vznik nebo zhoršení autoimunitních onemocnění. Typickým příkladem je Hashimotova tyreoiditida, kterou si podrobně probereme v kapitole 8, spolu se strategiemi pro ochránění a udržení zdravého imunitního systému během jeho remodelačního období.

Perimenopauza je také náročné období pro mozek, podobně jako dětství, puberta, těhotenství a šestinedělí. Během těchto období se mozek – když použijeme počítačovou analogii – „přeprogramovává“ či „aktualizuje svůj software“. Když aktualizace proběhne v pořádku, výsledkem jsou nové, lehce odlišné, ale stále zdravé mozkové funkce. Když však během aktualizace dojde k nějaké chybě, může následovat mnohem závažnější zdravotní problém, než kdyby k této chybě došlo během fyziologicky stabilnějšího období. Jako příklad můžeme uvést lehce zvýšené riziko vzniku vážnějších psychických problémů během dospívání a rané dospělosti [9] a pak následně během perimenopauzy [10]. Riziko vzniku vážných psychických potíží je i v těchto obdobích velmi nízké, takže se prosím nestrachujte. Použila jsem je jen jako příklad ilustrující význam první i druhé puberty jako období neurologických změn [7].

Dalším průvodním jevem rekalibrace mozku během perimenopauzy je mírné zhoršení kognitivních funkcí, jež je většinou dočasné, ale také se může později rozvinout do demence. Podle neuroložky Lisy Mosconiové se Alzheimerova choroba u žen rozvíjí s menopauzou [11].

Tím neříkám, že Alzheimerova choroba je způsobena perimenopauzou – ta je spíš spouštěčem než příčinou. Mosconiová k tomu říká: „Pokud má žena k Alzheimerově chorobě predispozice, pak se během perimenopauzy tyto predispozice v mozku manifestují.“ Prevenci zhoršení kognitivních funkcí a rozvinutí demence si probereme v kapitolách 7 a 10.

Když si to shrneme: perimenopauza je dočasná, je to sled událostí a také důležité zlomové období. Tato kniha vás bude provázet tímto přechodovým procesem tak, abyste bezpečně a spokojeně vstoupila do stabilní poslední třetiny svého života.

Jak náročné to může být?

V tuto chvíli možná uvažujete nad tím, jak vážné mohou symptomy perimenopauzy být. Pokud jste vyslechla pár „hororových příběhů“ od svých kamarádek, je logické, že se bojíte, ale vaše osobní zkušenosti budou záviset na mnoha faktorech.

Pokud u vás dojde k přechodu už před 45. rokem nebo podstoupíte chirurgický zákrok či do menopauzy vstoupíte následkem jiných zdravotních potíží, máte vyšší riziko vzniku symptomů a dlouhodobých zdravotních rizik. Všechny tyto situace a možnosti, které mohou nastat, proberu postupně během celé knihy.

Pokud přechodem projdete přirozeně, riziko vzniku nepříjemných symptomů je kolem 25 %. Nejpravděpodobnější tedy je, že nebudete zakoušet potíže žádné nebo jen mírné. Pokud vás žádné potíže nepotkají, děkujte za štěstí, ale buďte si vědoma toho, že procházíte kritickým obdobím, a následujících několik let byste měla svému zdraví věnovat zvýšenou péči.

Pokud vás začnou trápit vážné zdravotní potíže, je to následkem několika vlivů: genetické výbavy, vašeho celkového zdravotního stavu a průběhu vašich period před perimenopauzou. Pojďme se na ně nyní postupně podívat blíže.

Genetické faktory

Vaše genetická výbava má vliv na to, kdy u vás dojde k perimenopauze, a do určité míry i na druh a vážnost symptomů, jež ji budou provázet. Pokud máte tu možnost, zeptejte se své matky a starších sester, jestli se nemusely potýkat se silnou menstruací, nočním pocením či nespavostí. Jejich zkušenosti vám poskytnou rámcový náhled toho, co můžete očekávat. Proto jsem jednou své mladší sestře řekla: „Já budu první a řeknu ti, jaké to je.“

Geny jsou naštěstí jen část příběhu. Stejně důležité je, jakou dostanou šanci se projevit, což může být ovlivněno životním stylem – výživou, pohybem, udržováním zdravého cirkadiánního rytmu, tedy tématy, jež probereme v následujících kapitolách.

Celkový zdravotní stav

Perimenopauza je jako barometr zdraví, který může odhalit a zvýraznit skryté zdravotní potíže. Pokud jste například ve stresu a máte občasné problémy s usínáním, během perimenopauzální rekalibrace mozku se vám může zdát usnout téměř nemožné. Pokud trpíte nedostatkem jódu a zinku, výkyvy v produkci estrogenu se mohou projevit nejdříve jako bolesti prsou a poté jako nedostatečná lubrikace vaginy. A pokud už směřujete k mírné inzulinové rezistenci, snížení produkce estrogenu vás posune k plné inzulinové rezistenci a ukládání tuku v oblasti břicha.

To, že je perimenopauza barometr zdraví, znamená, že léčbu perimenopauzálních symptomů, kterou podstoupíte, už jste stejně potřebovala.

Průběh menstruačního cyklu před perimenopauzou

Pokud jste měla bezproblémové periody, můžete s největší pravděpodobností očekávat i hladký průběh perimenopauzy, protože bezproblémové menstruace jsou dobrým indikátorem, že je vše v pořádku, včetně schopnosti vašeho těla metabolizovat estrogen, a tím i lépe vyrovnávat jeho výkyvy (kapitola 9), i schopnosti vašeho mozku adaptovat se na běžné výkyvy hormonů (kapitola 7).

Pokud byly a jsou vaše periody náročné, můžete očekávat i náročnou perimenopauzu, protože vnitřní nerovnováha, jež ovlivňovala váš cyklus, bude mít vliv i na průběh perimenopauzy. Jako příklad uvedu narušený metabolismus estrogenu, jenž přispívá k silnému krvácení během reprodukčního období a ještě silnějšímu během perimenopauzy. Dalším příkladem je citlivost na změny hladin neurosteroidů, což je citlivost vašeho mozku na měnící se hladiny hormonů, jež přispívá jak k premenstruačním, tak i k perimenopauzálním výkyvům nálad.

Pokud stále ještě užíváte hormonální antikoncepci, můžete se navíc potýkat s abstinenčními příznaky estrogenu, až ji vysadíte. To se stalo i mé pacientce Bronwyn.

Bioidentické estrogenové a progesteronové preparáty jsou identické přirozeným hormonům, a tedy bezpečnější a s mírnějšími vedlejšími účinky než hormonální antikoncepce či starší druhy substitučních hormonálních preparátů, založených na konjugovaných koňských hormonech (Premarin®), jež byly populární v devadesátých letech. Někdy se hormonům, které jsou identické s těmi, jež si tělo vytváří samo, říká také tělu vlastní hormony. Hlavní rozdíl mezi termíny „tělu vlastní hormony“ a „bioidentické hormony“ je ten, že „tělu vlastní hormony“ je většinou upřednostňovaný obecný termín a termín „bioidentické hormony“ používali chemici a farmaceuti pro hormony a směsi hormonů připravené za určitým účelem na zakázku v dobách, kdy laboratorní syntéza byl jediným způsobem, jak hormony identické tělu vlastním hormonům vyrobit. Moderní bioidentické produkty jsou dnes dostupné u všech lékařů a ve většině lékáren a jsou všeobecně doporučované jako bezpečnější alternativa nebioidentických substitučních preparátů (kapitola 6).

Překvapilo vás, že jsem řekla Bronwyn, že krvácení na antikoncepčních pilulkách je falešná perioda a že estrogen je návykový? Tato témata si podrobněji probereme v následujících kapitolách, především v části kapitoly 3 nazvané Jak působí antikoncepční pilulky během perimenopauzy. Prozatím se spokojme s vysvětlením, že Bronwyn se potýkala s tak silnými symptomy proto, že přestoupila z užívání antikoncepčních pilulek rovnou do menopauzy, aniž by mělo její tělo šanci postupně projít čtyřmi fázemi perimenopauzy.

Je hormonální substituční léčba vždy vhodné řešení?

Obě mé pacientky, jejichž příběhy jsem s vámi sdílela, zvolily hormonální substituční přípravky, což je obvyklé, ale není to pravidlem. Rita začala užívat progesteron, což bylo podle mě vše, co pro hladký průběh perimenopauzy potřebovala. Bronwyn začala užívat jak progesteron, tak estrogen, především proto, aby překonala náročný náhlý přechod z antikoncepčních pilulek s vysokým obsahem syntetického estrogenu rovnou do menopauzy. Jak zjistíte v následujících kapitolách, některé mé pacientky hormonální substituční léčbu nepotřebují a daří se jim dobře jen díky jednodušším léčebným opatřením.

Vaše rozhodnutí, zda začít, či nezačít užívat hormonální substituční přípravky závisí na mnoha faktorech, jež si všechny postupně probereme, a na vašich preferencích. Pokud nechcete užívat hormony, je to zcela v pořádku, protože pro většiny symptomů existují alternativní léčebné postupy. Zároveň pokud chcete užívat hormonální substituční přípravky (a váš lékař potvrdí, že je to pro vás bezpečné), je to také v pořádku. Jak uvidíte v kapitole 6, moderní hormonální přípravky jsou mnohem bezpečnější než ty předepisované v devadesátých letech.

Co přijde pak aneb Jak zůstat dlouhodobě zdravá

Je pochopitelné, že prvotně se chcete cítit dobře hned i během přechodu, období nesoucího s sebou často mnoho výzev. Cítit se dobře může znamenat změnit svůj jídelníček, životní styl a/nebo začít užívat vhodné potravinové či hormonální substituční přípravky – záleží na vašem stavu a situaci, přičemž poslední zmíněný krok nemusí být napořád. Postupně, jak se vaše tělo přesune do menopauzy, by se váš zdravotní stav měl stabilizovat, a možná zjistíte, že už nepotřebujete užívat potravinové doplňky či hormony proti nočnímu pocení, výkyvům nálad či nespavosti. Je možné, že namísto toho přesunete svou pozornost k mírnějším přetrvávajícím potížím, jako je oslabený močový měchýř či snížená lubrikace vaginy, čemuž se budeme věnovat v kapitole 10. V poslední kapitole nazvané Co přijde pak vám představím ověřené strategie k udržení zdraví vašich kostí, srdce, oběhové soustavy a nervového systému.

Jste připravena vykročit na cestu k menopauze? Začněme prozkoumáním emočních a sociálních aspektů tohoto důležitého životního milníku.

Kapitola 2
Stigmata, svoboda, zármutek a všechno mezi tím

Jaké emoce cítíte při myšlenkách na menopauzu, která vás čeká a nemine, či při myšlenkách na své zkušenosti s ní? Co se týče mě osobně, moje zkušenosti s ní se dost liší od toho, co jsem očekávala. I vaše osobní zkušenost se může lišit od toho, co popisuje většina žen, což je zcela v pořádku.

Hlavním tématem této kapitoly je fakt, že neexistuje žádný správný způsob emočního přechodu do menopauzy. Můžete si ho užít, může vás pěkně potrápit nebo obojí – nic z toho není neobvyklé. Je v pořádku, že cítíte to, co cítíte, a nemusíte to ospravedlňovat ani se za to omlouvat. Fakt je ten, že tato svoboda – nemuset se omlouvat a snažit se lidem zavděčit – je na „druhé pubertě“, jak se přechodu také často říká, velmi příjemná.

Začněme tím, co vnímám jako největší trn v patě, a to jsou stigmata menopauzy a stud, který v souvislosti s ní můžete cítit.

Stigmata a stud

Pokud ve vás vědomí, že se blížíte k menopauze, nevyvolává žádné nepříjemné pocity a necítíte ani náznak studu s tím spojený, můžete tuto část přeskočit. Pokud jste se však někdy musela potýkat se stigmaty s menopauzou spojenými nebo jste cítila třeba i jen mírný stud, podívejme se na ně, abychom je mohly rozptýlit.

Menopauza není něco, za co bychom se měly stydět. Všechny to svým způsobem víme, bohužel však není neobvyklé vnímat kolem ní dost citelný pocit trapnosti či rozpačitosti ze strany ostatních, jejž, pokud si nedáme dobrý pozor, je velmi snadné přijmout za vlastní.

Tento příběh je pro mě zajímavý z několika důvodů a ráda bych vyzdvihla především to, jak si Sonia stála asertivně za svým při druhé konfrontaci. Za povšimnutí také stojí to, že přítomná mladší žena to nijak nekomentovala a raději zůstala zticha, pravděpodobně proto, že vnímala stigma toho slova na M a styděla se. Sonia správně poukázala na to, že všichni přítomní jsou lékaři a neměli by mít s takovou věcí problém. Pokud je menopauza stigmatizována dokonce i v lékařském prostředí, jakou pozici budou mít ženy v ostatních profesích?

Podle průzkumu Britské lékařské asociace (BMA) je menopauza stigmatizována i v lékařských kruzích. Dotazovali se více než dvou tisíc lékařek a zjistili, že ačkoliv mnohé z nich se potýkaly s perimenopauzálními symptomy, jen malá část z nich se odvážila konzultovat své potíže s kolegy či nadřízenými, protože se bály posměchu [12].

„Kdybych přiznala své perimenopauzální symptomy, úplně bych ztratila respekt,“ uvedla jedna respondentka. „Považovali by mě za iracionální a neschopnou.“

Jako osvěžující kontrast pak zní zmínka Michelle Obamové o tom, jak se její manžel Barack nenechal vyvést z míry narážkami členů kabinetu na její perimenopauzální symptomy a komentoval to slovy: „To je život.“ [13]

Nejlepší způsob, jak čelit stigmatům menopauzy a jak zlepšit situaci žen na pracovišti, je otevřeně o ní mluvit. A jak jsem nedávno zjistila při rozhovoru se svým dvacetiletým synovcem, je to užitečné i v osobním životě. Měli jsme rodinnou sešlost, kde byla většina žen, ale i pár mužů. Když se mě někdo zeptal na práci, zmínila jsem menopauzu, na což přítomní muži samozřejmě zareagovali poznámkami typu „nemusíme vědět všechno“. Nejdříve jsme se tomu všichni zasmáli, i ženy, čímž jsme uznali existující tabu, ale já se pak rozhodla jemně poukázat na to, že menopauza je vlastně zajímavé téma a není nevhodné ani pro smíšenou společnost. Načež můj synovec – díkybohu – upřímně zvolal: „To jsem nevěděl!“ A hned na to se zeptal: „A co je vlastně menopauza?“

Přiznal se, že o menopauze věděl jen trochu vzdáleně, že nějak souvisí se stárnutím, ale vůbec netušil, že je to ukončení period ve věku, kdy jsou ženy ještě celkem mladé, a že se to může týkat i jeho čtyřicetileté matky a tety. Ráda jsem mu pověděla o všech zajímavých souvislostech menopauzy z hlediska evoluce (viz níže v této kapitole) a můj synovec se zájmem naslouchal (alespoň to tak vypadalo), protože je to inteligentní mladý muž, který se zajímá o svět kolem sebe.

Tím, že o menopauze budeme mluvit, ji zbavíme zbytečných stigmat a budeme se tak cítit mnohem lépe a spokojeněji. Může to dokonce zmírnit dopad doprovodných symptomů, protože do určité míry platí, že stud může fyzické symptomy výrazně zhoršit.

O tom, jestli má estrogenová terapie (tzn. estradiol) anti-aging účinky, není zatím prokázané. Je pravda, že estradiol zesiluje kůži a zvyšuje její elasticitu, čímž by teoreticky měla přispívat k redukci vrásek, zvlášť když je aplikován lokálně. Nikdy však není předepisován za tímto účelem a neexistují téměř žádné výzkumy podporující jeho využití pro kosmetické účely [14]. Jak uvidíte v následujících kapitolách, léčbu estrogenem všeobecně podporuji i pro její anti-aging účinky, ale také všechny své pacientky informuji, že existuje řada jiných způsobů, jak zpomalit stárnutí, včetně všeobecně známých: dobře jíst, dostatečně se hýbat, a především nekouřit.

Jak je to s tím stárnutím?

Tak za prvé, padesátka není „pokročilý věk“. Také musím připomenout, že stáří není špatné samo o sobě – je to prostě přirozená životní fáze, ale to by vydalo na další knihu. Tato kniha je o perimenopauze a menopauze, to znamená pro ženy ve věkovém rozmezí 40–60 let, což je ještě několik desetiletí od stáří. Chybné spojování menopauzy se stářím je vyvoláno tím, že média neustále doprovázejí články o menopauze fotkami důchodkyň na procházce s nordickými holemi, což je pro mě značně frustrující. Není divu, že si můj synovec myslel, že menopauza je „něco se stárnutím“.

Za druhé, stárnutí není špatně. V padesáti nejste ještě stará, ale také už ne mladá. Většina z nás už v padesáti nemá stejnou tvář jako ve třiceti, ale já se ptám: „Proč bychom měly mít?“ Pokaždé, když nějakou ženu obdivujeme za to, že vypadá mladě nebo že „nevypadá na svůj věk“, podporujeme všudypřítomné a velmi zatěžující přesvědčení, že stárnutí je špatné a že my jako ženy bychom měly usilovat o to, abychom vypadaly stále mladě a sexy, což objektivně nejde, a ani bychom se o to neměly snažit. Spíše než na svůj vzhled bychom svou pozornost měly směřovat na své zdraví a schopnosti a zůstat sexuálně aktivní, pokud to chceme pro své potěšení. Nic z toho nevyžaduje vypadat určitým způsobem.

Já sama jsem se ztráty mladistvého vzhledu bála, vlastně doslova děsila. Pokud jste na tom stejně, myslím, že nám naše marnivost může být odpuštěna, protože žijeme ve společnosti, kde je nám neustále předkládáno, že žena má být štíhlá a mít hladkou pleť. Za těchto okolností bylo vlastně zcela přirozené, že jsem se ztráty mladistvého vzhledu tak obávala. Pak ale přišlo překvapení. Po padesátce jsem zjistila, že vlastně netoužím vypadat mladá tak, jak jsem si myslela, že budu toužit. Ano, starám se o to, abych byla zdravá, díky čemuž většinou vypadáte o něco mladší. Chci být vždy hezky učesaná a oblečená a ano, barvím si vlasy, ačkoliv upřímně obdivuji ženy, které hrdě nosí šedé. Netoužím se zapojit do bitvy se stárnutím, která zuří všude kolem, protože mám lepší věci na práci. Je osvěžující opustit tu neustálou potřebu být hezká, kterou většina z nás cítí, když jsme mladé.

Skvěle to vystihla lexikografka Erin McKeanová: „Nikomu nedlužíte svou krásu a svůj půvab, ani svému příteli/manželovi/partnerovi, ani svým kolegům v práci, a už vůbec ne náhodným mužům na ulici. Nedlužíte je své matce ani svým dětem, a už vůbec ne společnosti jako celku. Krása není nájemné za bytí v ženském těle.“ [15] A ve stejném rozhovoru na sociálních médiích ještě dodala: „Netvrdím, že nemáte být krásná, ale je to jen vaše volba.“ Jinými slovy, nikomu nedlužíte svou krásu, ale není ani důvod krásná nebýt, ani kvůli menopauze. Váš vzhled je jen a jen vaše věc – můžete být, jaká chcete a dokážete být, pokud zvládnete odolat nerealistickému tlaku zůstat stejně svěží jako ve dvaceti.

Mně se velmi ulevilo, když jsem přestala chtít vypadat svěže jako „dvacítka“. Byl to jeden krok v dlouhodobém procesu, během něhož jsem se postupně vzdávala své touhy být dokonalá. Brené Brownová k tomu říká: „Perfekcionismus je víra, že když budeme žít bezchybně, vypadat bezchybně a jednat bezchybně, můžeme se zcela vyhnout bolesti spojené s vinou, odsouzením a studem, nebo ji alespoň minimalizovat. Je to náš ochranný štít. Štít, který váží dvacet tun a který neustále vláčíme, protože věříme, že nás ochrání, ale ve skutečnosti nám brání v letu.“ [16] Pokud i vy máte menopauzu spojenou s nutností zvedat dvacetitunový štít sebevědomí plynoucí ze svěžesti a krásy mládí, pak si zkuste alespoň představit, jak byste se cítila, kdybyste si tohle všechno dovolila odložit. To je to, co mám na mysli, když mluvím o svobodě menopauzy.

Svoboda a neviditelnost

O pocitech svobody v menopauze jsem slýchávala od svých pacientek, ale myslím, že jsem jim nikdy úplně nevěřila. Chvíle, kdy jsem tomu začala rozumět, přišla teprve před pár lety, když jsem vyrazila na dovolenou se svou mladší sestrou, která je na svůj věk neobvykle moudrá. Upozornila mě na malou skupinku viditelně šťastných žen kolem padesátky, již jsme míjely na výletě.

„Víš, v čem tkví jejich štěstí?“ zeptala se mě tehdy. „Děti už jim odrostly, manželé s nimi teď nejsou a ony mohou být samy sebou.“ Já sama jsem si té skupinky nevšimla, dokud mě na ni má sestra neupozornila, což si myslím samo o sobě jasně potvrzuje neviditelnost starších žen, a podle mě je to i jeden z faktorů přispívající k pocitům svobody. Neviditelnost a svoboda jsou dvě strany jedné mince.

Menopauzální neviditelnost se týká především (ne výhradně) mužů, zvláště mladších mužů – což je problém, jen pokud jste heterosexuální a vaše sexuální přitažlivost je vaše hlavní priorita. Ze stejného důvodu ale také může být těžší „být slyšena“ či „brána vážně“ v práci, zvláště pokud si nebarvíte vlasy. Může se to zdát nespravedlivé, ale pokud pracujete mezi muži či v médiích, jistě to znáte. Přítelkyně mi říkají, že je mnohem snazší mít šedé vlasy v ženském kolektivu, což je logické, ale mohlo by se to změnit díky hnutí „Přijmi své šediny“ na sociálních médiích. Čím víc bude vidět silných a úspěšných šedovlasých žen, tím dříve začneme šedé vlasy u žen považovat za stejně elegantní jako u mužů.

Menopauzální neviditelnost má však i své světlé stránky. Co se týče mužů, fakt, že tolik nepřitahujete nechtěnou pozornost náhodných mužů na ulici, je jednoznačně pozitivní změna. Jak napsala Sam Bakerová, někdejší redaktorka britského Cosmopolitanu: „Mužskému civění se prostě nevyhnete…“ [17].

Pokud jste jako já, možná přivítáte, že jste méně rozptylována potenciálními romantickými partnery, díky čemuž máte více času na jiné věci. Získáte svobodu od nutkavé sexuality tolik typické pro mladší věk, ale neznamená to, že se nemůžete milovat, kdykoliv po tom zatoužíte, ať už s partnerem, či sama.

Dalším pozitivním aspektem menopauzální neviditelnosti je to, že se vás přestanou ptát, jestli máte děti. Pokud stejně jako já své biologické děti nemáte, jistě to uvítáte s povděkem. A možná že to uvítáte, i když děti máte, protože konečně nebudete primárně viděna jako „matka“ či „bezdětná“, ale prostě vy samotná.

Návrat do dívčích let

Občas také dodám: „Můžeme si dělat, co chceme, nemáme žádného šéfa.“

Zármutek

Význam menopauzy z hlediska evoluce

Různé zkušenosti

„Velká úleva – už žádná menstruace!“

„Bojím se.“