Bio

hacking

Copyright © Alžběta Shejbalová, 2024

Copyright © Nakladatelství Práh, 2024

All rights reserved.

ISBN 978-80-7696-047-3

1. Úvod

Biohacking je způsob, jak si pomoci být trvale mladý, zdravý až do pozdního věku a jak co nejlépe naplnit svůj potenciál.

Jde o souhrn technik, způsobů a použití nejnovějších technologických prostředků, pomocí kterých lze fungovat co nejlépe v práci i osobním životě. Kombinují se vědecké metody s přístupy, které považujeme za tradiční, s těmi nyní znovu objevenými – zařazení meditace, duchovních rituálů a pohybu do každodenní rutiny. Také vliv přírody, kvality spánku a na míru zvoleného způsobu stravování na každodenní mentální a fyzický stav.

Cílem biohackingu je přirozená integrace takových taktik do naší životní rutiny bez toho, abychom se zahltili všemi radami, co se na nás z různých zdrojů řinou. Jde o to vybrat si v danou chvíli to, co „rezonuje“ s naším nitrem, co nás jednoduše táhne a tím pádem tu či onu strategii zakomponujeme do života s radostí, pozitivním očekáváním a lehkostí. Mít na sebe nároky, že začneme dělat milion nových věcí, milion dalších věcí z života naopak odstraníme a poté budeme zcela zdraví, krásní a téměř dokonalí, je cesta odsouzená k zániku. Naproti tomu biohacking je cesta promyšlená.

Miliardové investice

U zrodu biohackingu stáli byznysmeni, vytížení manažeři a podnikatelé, kteří chtěli dosáhnout co nejvíce za co nejkratší čas a s co nejmenším úsilím. Za jednoho z první biohackerů by se dal považovat Steve Jobs – jeho minimalismus v bydlení, oblékání i striktní stravování mu umožňovaly eliminovat pro něj zbytečné každodenní rozhodování a více se soustředit na práci, strategizování a invenci. A i po tom, co onemocněl agresivní formou rakoviny slinivky, nechal si přečíst svoji vlastní DNA ve snaze se vyléčit, což v té době byl inovativní a neobvyklý přístup.

Fenomén tak kromě pozornosti přitahuje také kapitál. Podle The Business Research Company globální velikost trhu s biohackingem přes 28 miliard dolarů v roce 2023 a čeká se prudký růst – do roku 2028 to má být 86 miliard dolarů. Do trendu vstupují výrobci jako Apple, Fitbit, Moodmetrics a podobně, zahrnuje gadgety, aplikace, biotechnologický výzkum i potravinové doplňky.

Dnes je řada bohatých vizionářů, jejichž viditelné fyzické proměny se nemusejí nutně hned nazvat biohackingem, ale do jeho definice vizuální stránka také patří. Třeba Jeff Bezos poutá pozornost svým v poslední době vysvaleným tělem i investicemi do několika společností, jejichž cílem je výzkum dlouhověkosti, co nejdelšího mládí a pevného zdraví. Podobně investuje i Peter Thiel, technologický vizionář a spoluzakladatel PayPalu, kdy zpráva o tom, že „se zajímá“ o transfuze krve odebrané z osob mladších 25 let, před časem obletěla svět.

Metody biohackingu

Místo v biohackingu mají gagdety, jako už zcela mainstreamové chytré hodinky či jiné takzvané wearables, různé zvukové přístroje a přístroje na bázi použití světla. Pokud člověk netrvá na mašince, která se dá vypnout a zapnout, lze vsadit na přirozené metody biohackingu. Hackuje se například strava – ideálně poté, co podstoupíte test svých genů, krve či různých drah v těle, čímž zjistíte, jaká strava vám vyhovuje. Doplňky v arzenálu biohackera také hrají důležitou roli- jak a které využít sám pro sebe se zde dočtete podrobně. Některé další metody působí lehce „ezo“, ovšem řada takových postupů a výrobků má za sebou prestižní studie anebo letitou praxi a jsou uznávané i vědeckými institucemi. Biohacker většinou nediskriminuje a hodnotí převážně efekt a dostupnost techniky. Důraz biohackingu je vždy na personifikaci. Vždy se rozhodujeme podle našich preferencí a signálů těla, a potom následných efektů jednotlivých strategií.

Vítejte ve světě biohackingu

Biohacking se stal trochu zastřešujícím termínem pro přístup k životu, který je holistický. To znamená, že definuje celou naši existenci ve spojení těla a mysli, kde se vše vzájemně ovlivňuje a spoluvytváří. Zároveň žijeme v době, kdy můžeme integrovat řadu postupů, tradičních i inovativních principů a strategií, které nám dohromady ovlivní život natolik, že z nich budeme benefitovat jako právě ten celek.

Kdo tedy chce zhubnout nebo zvýšit výkon při sportu, vybere si nějakou stravovací strategii či pohybovou metodu, pořídí si příslušný produkt a vyzkouší konkrétní meditaci nebo jinou duchovní techniku zde popsanou. Tato kniha se zaměřuje na informace nutné k převzetí větší kontroly nad svým zdravím a tím i každodenním životem. I to k biohackingu přivedlo před lety mě- autorku této knihy- a chci, abyste tu možnost měli i vy. Cílem této knihy, která je napsaná s naším českým prostředím na paměti, je vám umožnit vybrat si to, co se vám dodržovat chce a zároveň to má efekt – a tím je z vás biohacker. Já vás touto knihou zvu do světa, kde na jejím konci může být vaše lepší já.

2. Může za to genetika, nebo náš životní styl?

Jak velkou roli v našem zdraví hraje genetika a do jaké míry můžeme ovlivnit své zdraví sami režimovými opatřeními? Odhaduje se, že jen menšina onemocnění a zdravotních problémů je téměř výhradně geneticky podmíněná, zbylá větší část pak vzniká spíše jako důsledek vlivu životního stylu a prostředí či jako kombinace obou.

Co se v této kapitole dozvíte

■ DNA nenabízí všechny odpovědi

■ Proč jsou dvojčata odlišná? Odpoví epigenetika

■ Horvathovy hodiny změří, jak dlouho budete žít

■ Zdraví rovná se krása

■ Alfa a omega zdraví: strava

■ Střeva – druhý mozek člověka

■ Jak se vyhnout cukrovce

■ Jste unavení? Pozor na játra

■ Když člověka bere žlučník

■ Ledviny umí pořádně potrápit

DNA nenabízí všechny odpovědi

DNA byla poprvé popsána v druhé polovině 19. století a přečtení lidského genomu bylo dokončeno v roce 2003. Po desítky let svět doufal, že po dokončení sekvencování DNA bude svět bez nemocí a chorob. To se nestalo, ale výzkum genetických terapií dále pokračuje a testování vrozených předpokladů k nemocím můžeme podstoupit dnes každý z nás.

V Česku se dá pořídit genetické testování, které k vyhodnocování používá sliny odebrané v pohodlí domova. Výsledky ukážou nejen například to, odkud pocházeli vaši předkové, nebo predispozice k různým onemocněním, ale i možné potravinové alergie a specifika sportovního zatížení.

Takové testy představují jakýsi rámec, který však zásadně ovlivňuje životní prostředí a styl života. Rozhodně nepředurčuje osud člověka ani nehodnotí jeho zdraví v průběhu času. Proto je vhodné takové testy kombinovat s těmi, které vyhodnocují momentální zdravotní stav.

Příznivci tohoto přístupu se zaměřují na hodnocení aktuálního zdraví jako měřítka dlouhověkosti a na tzv. healthspan, čili dlouhodobého zdraví až do co nejvyššího stáří. Cílem přitom nebývá žít co nejdéle, ale žít co nejdéle zdravý. Jednou z možných technik je měření délky telomerů, což jsou konce chromozomů ve šroubovici DNA. Tyto telomery se věkem zkracují a mohou nám tak prozradit skutečný biologický věk. Ten pak podle výsledků testu lze ovlivnit životním stylem a podstoupit za nějakou dobu další měření. To nám naznačí, zda lifestylová intervence byla úspěšná a pomohla snížit biologický věk. Mezi praktické testy se zajímavou vypovídací hodnotou patří test mikrobiomu. Lze jím zjistit složení bakterií, které osídlují lidská střeva a podílí se významnou měrou na celkovém zdraví člověka.

Budoucnost testů nyní směřuje ke zjednodušení, zrychlení a zlevnění testů, kdy bude možné třeba z pár kapek krve na místě odběru otestovat v přenosném zařízení velké množství markerů, a to bez nutnosti dopravovat vzorek do laboratoře. Pořád je ale dobrým standardem nechat si u praktického lékaře objednat komplexnější krevní obraz, který nám poskytne nástin našeho zdravotního stavu v tom konkrétním okamžiku a může nám pomoci vysvětlit momentální tělesné symptomy.

Proč jsou dvojčata odlišná? Odpoví epigenetika

Jak už bylo zmíněno, čistě geneticky kódovaných onemocnění je minimum. Doporučení a poznatky v této knize se zaměřují na opatření životního stylu, jejichž individuální kombinace nám pomůže významně podpořit zdraví, a tím vylepšit kvalitu života. Jakým způsobem má náš každodenní život vliv na expresi genů a následně také stav našeho těla, popisuje vědní obor zvaný epigenetika. Jde o poměrně novou část výzkumu, která nám například pomáhá vysvětlit, proč jednovaječná dvojčata s identickou genetickou výbavou mohou mít absolutně odlišný zdravotní stav i délku dožití.

Spousta genů je podporována a na druhou stranu tlumena v důsledku interakce s vnějšími faktory z prostředí, ve kterém se pohybujeme. Ty mají následně vliv na celý náš organismus. Všechny vstupy skrz smyslový systém jsou zpracovávány a následně integrovány naším tělem. Žijeme zkrátka v úzké interakci se světem, a je tedy nezbytné se na něj co nejpřesněji naladit, aby naše tělo na něj bylo schopno co nejlépe reagovat. To je pro přežití každého jednotlivce i druhu priorita číslo jedna a nejinak je tomu i u člověka. A podle výzkumů to vypadá, že náš co nejužší soulad s prostředím bude pravděpodobně hrát důležitou roli nejen pro nás, ale i pro naše děti a děti našich dětí. Za druhé světové války podlehly v Nizozemí desetitisíce lidí hladomoru po odstávce dodávek jídla nacistickým Německem. Ještě vnuci lidí, kteří hladomor přežili, nesli epigenetické známky dopadu několikaměsíčního nízkého přísunu živin.

Takže to, jací jsme, se dennodenně formuje na fyzické i psychické úrovni podle toho, jaký vedeme život a co se kolem nás děje. A to vše má kumulativní a synergický efekt. Jakým způsobem od narození vyrůstáme má vliv na naše zdraví, na to, jak vypadáme, jak jsme chytří, jaké máme psychické nastavení. To vše je výsledkem interakce mezi epigenetikou a genetikou. Takže záleží na tom, co jíme, co pijeme, na tom, jak sedíme, jak spíme, zda mluvíme hodně, málo a jak, jestli sportujeme, jak moc se celkově hýbeme, nebo jaká je venku teplota, nebo vlhkost. Všechno, i zdánlivě ty nejmenší faktory budou alespoň na té zdánlivě minimální úrovni hrát roli.

Epigenetické spouštěče můžeme v podstatě definovat jako vypínače, které zapínají a vypínají geny podle působení vnějšího prostředí. Takže pokud máme například cukrovku druhého typu, je to odpověď našeho těla na to, že jíme způsobem, který poškozuje naše tělo. A my tu nemoc můžeme mít pod kontrolou či třeba i zcela vyléčit tím, že změníme svůj jídelníček. To vlastně znamená, že aktivně změníme své vnější stravovací prostředí. A protože geny hrají roli právě i v případě primárně lifestylové nemoci jako je cukrovka 2. typu, platí pro dva lidi se stejnou stravou a životním stylem, že u jednoho se cukrovka rozvine a u druhého ne.

Takže toto vše je důvod, proč biohacking v jakékoliv podobě a intenzitě funguje absolutně pro každého, a to třeba i v malém měřítku. Epigenetika je totiž silně ovlivněna tím, jak se sami rozhodujeme žít. A to je to, co biohacker neustále řeší a vyhodnocuje, že nad svým životem a zdravím má alespoň částečnou kontrolu. Dostali jsme do vínku dar sebeuvědomění, a to nám umožňuje pociťovat symptomy a vyhodnocovat jejich progresi či regresi v čase a v závislosti na stylu života. Máme tak přístup k informaci, že je potřeba něco upravit a ideálně i jak to upravit. Symptomy jsou ve většině případů znamením, že relevantní změna nám v případě fyzického i duševního problému může pomoci.

Horvathovy hodiny změří, jak dlouho budete žít

Pokud podstoupíme některé ze zmíněných genetických testů, podle výsledků zjistíme, na co si v případě životního stylu máme dát pozor. Ale jak nám interaguje genetika s epigenetikou v reálném čase, zjistíme empiricky těžko. To znamená, že pokud se například díky testu dozvím, že mohu onemocnět Alzheimerovou chorobou snadněji než průměr populace, zaměřím se pak na několik faktorů, které by mi mohly pomoci nemoc alespoň oddálit nebo dokonce genetické riziko kompenzovat. Poté se můžeme rozhodnout, že se otestujeme v tom konkrétním čase. Kromě standardních metod měření a vyhodnocování jednotlivých tělesných funkcí se v posledních letech dostávají do popředí zájmu takzvané epigenetické hodiny, nazývané Horvathovy hodiny podle svého vynálezce. Jde o hodiny měřící epigenetické stáří těla na základě sledování řady markerů a jsou schopné předvídat i délku dožití. Pokud vylepšíme životní styl a časem se necháme přeměřit, nový výsledek to bude reflektovat, stejně jako samozřejmě stav našeho organismu. Tyto hodiny mají už několikátou verzi a řada význačných laboratoří neustále pracuje na jejich vylepšování.

Je jen na nás, jak se rozhodneme využít možností testování, která nám věda a medicína nabízí. Jak moc chceme vědět, zda nám naše každodenní intence pomáhají, nebo naopak ubližují. Některý biohacker se testuje opravdu často, protože ho aktuální informace uklidňují a povzbuzují. Někdo spoléhá na to, jak se cítí, další je přesvědčen, že dělá maximum či alespoň dostatek, a tak má dost důvěry a sebevědomí nechat věcem volnější průběh.

Zdraví rovná se krása

Existuje jedna metoda, která je snad nejlevnější ze všech a má možná až překvapivě silnou vypovídací hodnotu. Je jí náš vzhled. Bylo prokázáno, že existuje významná korelace mezi tím, jak vypadáme navenek a jak zdraví jsme uvnitř. Pokud člověk vypadá mladě, zpravidla to znamená spojitost s dobrým celkovým zdravím a lépe fungujícími procesy v organismu. Musíme samozřejmě odhlédnout od všech omlazovacích procedur, které je dnes moderní podstupovat. Pokud vám tedy všichni říkají, že vypadáte mladě, pravděpodobně to odráží i biologický věk vašeho těla. A tím i váš zdravotní stav v porovnání s vaším chronologickým věkem.

Existuje univerzální rada, která je tajemstvím pro udržení či získání pevného zdraví? Vlastně ano. A je jí zaměřit se na konzistenci. Vlastně cokoliv, co nám nějak prospívá a děláme to každodenně, bude mít pro náš organismus ten nejzásadnější vliv. A samozřejmě to platí i obráceně. To je i jeden z důvodů, proč například obezita tak významně negativně ovlivňuje zdraví – máme jí bez přestávky každý den celý den, dokud nezhubneme. Také pravděpodobně často opakujeme chování, které k ní vedlo – jako nevhodné složení jídelníčku či přemíra množství stravy.

V této knize se zabývám konkrétními přístupy, které nám mohou pomoci k lepšímu fyzickému i duševnímu fungování. Některé tyto poznatky jsou novými objevy vědy a medicíny, některé metody jsou založené na principech známých desítky, stovky i tisíce let. Řada z těchto přístupů byla vyhodnocena jako prospěšná prostým pozorováním a anekdotickým zkoušením na sobě a na ostatních v průběhu historie.

Alfa a omega zdraví: strava

Nejvýznamnější vliv na zdraví a duševní i tělesnou výkonnost pro průměrného člověka bude mít vždy strava. Jídlo je něco, co poskytujeme tělu několikrát denně. Příjem potravy ovlivňuje celý trávicí trakt, který začíná v ústech a končí řitním otvorem. Jedná se vlastně o dutou trubici a po své délce přímo zaměstnává mnoho orgánů a ovlivňuje celé tělo, a to i orgány a části těla, které nejsou zjevně spojeny s trávením. Orgány, které se přímo účastní trávení jsou vlastně skrz potravu přímo spojené s venkovním prostředím a spojují ho s naším vnitřkem.

Zásadním orgánem trávícího ústrojí je žaludek umožňující tělu ze stravy vstřebat některé živiny. Správně fungující žaludek je tedy absolutně nezbytný pro optimální trávení, a to má další přesah na pocit zdraví v celém organismu. Akutní bolest v oblasti žaludku je jednou z těch nejběžnějších. Statisticky nejčastějšími příčinami takové bolesti je natažený sval, bolest způsobená plyny v trávícím systému či podrážděný žaludek. Pocit bolesti žaludku může také pocházet z okolních orgánů, jako je žlučník, střeva nebo slinivka břišní. Pokud je to opravdu bolest přímo v žaludku, často se projevuje po konzumaci specifických potravin, či po požití alkoholu či léků.

Chronická bolest v žaludku může vzniknout z řady příčin. Jedna z těch v dnešní době častých je nízká hladina žaludeční kyseliny. To je stav, kdy vzniká méně kyseliny chlorovodíkové v žaludku, než je žádoucí. Tento stav pak zvyšuje celkové pH žaludečních šťáv, které musí být velmi nízké – mezi 1–2 – aby se přijímaná potrava rozkládala pro plnohodnotné vstřebávání živin. Pokud máte příznaky jakéhokoli typu refluxu, pálení žáhy nebo pokud trpíte onemocněním, jako je syndrom propustného střeva či zánětlivé střevní onemocnění, a dokonce i kožními problémy – to vše může signalizovat nízkou hladinu kyseliny chlorovodíkové.

Na vzniku tohoto problému se může podílet řada faktorů. S přibývajícím věkem se často snižuje produkce žaludeční kyseliny, k čemuž dále přispívá nepřiměřený stres, který celkově negativně ovlivňuje činnost trávícího systému. Příliš rychlá konzumace jídla, vysoký příjem rafinovaného cukru či konzumace alergizujících potravin patří mezi lifestylové příčiny snížené HCl v žaludku. Některá chronická onemocnění a také infekce bakterií Helicobacter pylori mají za následek příliš zásadité prostředí v žaludku.

Pokud chcete tyto problémy napravit, je třeba vyrovnat pH žaludku na správnou hodnotu. To naštěstí lze mnoha přírodními a nezatěžujícími prostředky. Tou nejjednodušší strategií je zaměřit se na kyselé potraviny s nízkým pH, které následně také snižují pH prostředí žaludku. Biohackeři doporučují nalačno konzumovat lžíci jablečného octa ve sklenici vody po ránu. V případě, že brzy nepřichází citelné zlepšení, zvýšíme frekvenci konzumace tohoto nápoje, například před každým hlavním jídlem, abychom v reálném čase pH snížili, a dali tak příležitost žaludku jídlo dostatečně rozložit. Pro zlepšení chuti lze část octa zaměnit za čerstvě vymačkanou šťávu z půlky citrónu a lze také přidat lžičku medu pro chuť i pro jeho antimikrobiální vlastnosti.

Kvalitu a efektivitu žaludečních šťáv můžeme také zvýšit doplňky stravy obsahující trávící enzymy. Jednu až dvě tablety kvalitního mixu trávících enzymů zapijeme před každým hlavním jídlem, klidně spolu s octovým nápojem. Trávící enzymy konzumujeme buď po omezenou dobu několika týdnů nebo v intervalech s dostatečnými přestávkami, dokud pociťujeme benefity. Nepřetržitá suplementace se totiž nedoporučuje kvůli navyknutí si organismu na jejich stálý přísun.

Biohackeři dbají také na to, aby jídlo co nejvíce žvýkáním rozmělnili. Takto má žaludek méně práce s rozkládáním potravy a vstřebáním živin. Není tak potřeba produkovat tolik kyseliny chlorovodíkové a pH žaludku se může i díky tomuto opatření přirozeně snížit. Dle výzkumů malé děti jedno sousto žvýkají zhruba třicetkrát, což se zdá jako dostatečné k optimálnímu rozmělnění jídla. Můžeme zkusit také jíst menší porce, což má menší nároky na spotřebu kyseliny chlorovodíkové v daný okamžik a může nám ušetřit řadu nepříjemných bolestivých pocitů. Poslední strategií je přerušovaný půst. Pokud jíme víceméně neustále pouze s pauzou na spaní, žaludek nemusí mít šanci se zregenerovat a to může mít za následek právě nízkou hladinu žaludeční kyseliny.

Střeva – druhý mozek člověka

Dalším pokračováním trávícího systému jsou samozřejmě střeva. Dělí se na dvě jasně odlišitelné části, tenké a tlusté střevo. Tenké střevo je znatelně delší než tlusté – měří 3–5,5 metru, tlusté střevo má cca 150 cm. Hlavním úkolem tenkého střeva je trávení a vstřebávání většiny druhů živin a vody.

Primární funkcí tlustého střeva je vstřebávání vody a elektrolytů a eliminace výkalů. V tlustém střevě totiž nejsou produkovány trávící enzymy, trávení tam tedy již neprobíhá. Z tohoto vyplývá, že pokud kvůli nemocem nebo zranění zažívacího traktu pacient přijde o kus nebo o celé tlusté střevo, může dále žít plnohodnotný život. U zkrácení určitých částí tenkého střeva je toto velmi problematické, protože to může vést ke stavu těžké podvýživy. O chirurgickém zkracování střev lze hovořit jako vhodné strategii v případě nejzávažnějších onemocnění, jako jsou ty zhoubné či vysoce zánětlivé, jako polypy, rakovina či Crohnova choroba.

Střevo však neslouží pouze k trávení: produkuje také různé látky přenášející informace do ostatních částí těla, hraje důležitou roli při regulaci vodní rovnováhy v těle a také eliminuje škodlivé látky a organismy. Těm také brání v dalším přístupu do nitra lidského těla. To je primárně zajištěno střevní stěnou, která je tvořena několika vrstvami dohromady zajišťující nepropustnou bariéru. Pokud je střevní stěna narušena, může vzniknout problém, který biohackeři vidí jako jednu z prvotních příčin řady chronických problémů – syndromu propustného střeva. Syndrom propustného střeva může stát za řadou autoimunitních onemocnění – to jsou onemocnění, která vznikají jako důsledek přespříliš aktivovaného imunitního systému. Dlouhodobě chronicky aktivované bílé krvinky mohou také přispět ke vzniku zdánlivě nesouvisejících onemocnění, jako jsou srdeční problémy, cukrovka či problémy s játry. Starat se proto o svá střeva zejména přijímáním vhodné stravy se rozhodně vyplatí.

Mikrobiom, což je souhrnný název pro mikroby obývající střeva, se v dnešní době stal známým a populárním pojmem. Je ve střevech zodpovědný za trávení a vstřebávání živin. Funkcí mikrobiomu objevenou celkem nedávno je ale také jeho schopnost komunikovat s mozkem – říká se mu termínem osa střevo-mozek, z anglického gut-brain axis. Toto komunikační spojení funguje oběma směry, což znamená, že mozek vysílá signály mikrobiomu ve střevech, ale také zdraví střev může mít vliv psychické a zdraví a stav kognitivních schopností.

Vědecké studie ukazují, že střeva mají vlastní enterický nervový systém (ENS). To je vlastně takový „druhý mozek“, který je oddělený od centrálního nervového systému a skládá se ze dvou tenkých vrstev, v nichž se nachází více než 100 milionů nervových buněk, což je více než v míše. Místo toho, aby se trávení řídilo pouze přes míchu do mozku a zpět, vyvinul se „mozek“ přímo v místě potřeby. Enterický nervový systém je tak složitý, že ačkoliv není vytvořen pro tvorbu myšlenek, studie naznačují, že neexistuje pouze jako způsob pro kontrolu trávení.

Tyto buňky se podílí primárně na trávení potravy, ale také nám pomáhají „cítit“, co se děje uvnitř střeva a dávat zpětnou vazbu mozku, který nás pak může vědomě směřovat na lepší dietní strategii. Vědci zjistili, že stav střev celkově ovlivňuje způsob, jakým člověk přemýšlí a jedná – více než 20 % pacientů se zánětlivým onemocněním střev vykazuje depresivní chování. Ze studií a praxe víme, že konzumace probiotik, ať už v tabletách, či v jídle ve formě například fermentovaných potravin jako zakysané mléčné výrobky, kysaná zelenina či kombucha, může být dobrou strategií, jak zlepšit zdraví střev i mozku a podpořit funkci osy střevo-mozek.

Jak se vyhnout cukrovce

Slinivka břišní neboli pankreas je orgán v břišní dutině, zodpovědný za řadu funkcí a je nezbytný při přeměně potravy až na tělem využitelnou energii. Je to takzvaná podvojná žláza se zároveň endokrinní i exokrinní funkcí, stejně jako játra. Endokrinní znamená s vnitřním vylučováním, což značí vypouštění vyprodukovaných látek přímo do krevního řečiště. Exokrinní znamená s vnější sekrecí, že tedy substance vylučuje pomocí systému kanálků do dalších orgánů pro jejich využití. Endokrinní funkce slinivky spočívá ve vylučování inzulinu a jemu podobných hormonů, které regulují hladinu krevního cukru v krvi. Exokrinní funkce pak představuje tvorbu trávicích enzymů, které se využívají v tenkém střevě pro trávení stravy.

Nejčastějšími chorobami spojenými s pankreatem je cukrovka I. a II. typu. Cukrovka I. typu je autoimunitní onemocnění slinivky. Spočívá v tom, že imunitní systém napadá beta buňky slinivky, které produkují inzulin, což způsobuje jeho nedostatek a následně vysokou hladinu krevního cukru. Začíná v dětství nebo mladém věku. Léčbou je vždy dodání chybějícího inzulinu z vnějších zdrojů.

V dnešním světě je daleko častější cukrovka II. typu, což je kvalitativně jiný druh onemocnění. Zde vzniká vysoká hladina cukru v krvi jako důsledek spojení inzulínové resistence a snížené funkce poškozených beta buněk při produkci inzulinu. Při vzniku diabetu druhého typu hrají roli genetické faktory, zejména však ale životní styl. Léčba zahrnuje medikamenty namířené na různé stupně porušeného procesu tvorby inzulinu, ale velkou roli při kompenzaci cukrovky by měly hrát změny cílené na každodenní životní rutinu zahrnující stravu, pohyb a další aspekty.

Životní styl člověka ovlivňuje oba aspekty při vzniku cukrovky II. typu, inzulínovou rezistenci i sníženou tvorbu inzulínu. Inzulínová rezistence je stav, kdy různé tkáně nejsou dostatečně citlivé na daný přísun inzulínu a hladina krevního cukru tak zůstává zvýšená. Beta buňky ve slinivce jsou vyčerpané neustálou produkcí inzulínu v důsledku přílišného množství a příliš časté frekvence přísunu jídla a nejsou tedy schopné tvořit dostatečné množství inzulínu. Tyto dva problémy se vzájemně spiralizují a bez intervence vedou k prediabetu a následně pak i cukrovce. Inzulínová rezistence je spojená s onemocněním zvaném metabolický syndrom. Ten je kombinací právě problémů s krevním cukrem, obezitou, vysokým tlakem a vysokým cholesterolem. Metabolický syndrom vede k řadě chronických nemocí v moderním světě. Není tedy překvapením, že inzulínové rezistenci a vyčerpání buněk slinivky můžeme celkem jednoduše předcházet sami úpravou životního stylu. A nejen předcházet. Už při problémech se slinivkou i rozvinutém diabetu lze úspěšně snížit i zcela znormalizovat markery cukrovky.

Biohackeři mají celkem jasno, že největším nepřítelem zdravého metabolismu je průmyslově zpracovaná strava kombinující nezdravé sacharidy a tuky. A to hned z několika důvodů. Nejen že vysoký obsah sacharidů ve stravě zatěžuje slinivku přílišnou produkcí inzulínu, ale vysoký obsah nezdravých tuků způsobuje zaplnění buněk lipidy, které už pak nejsou schopné sacharidy přivedené inzulínem do sebe vstřebat. Také přídatné látky jako přemíra soli a nezdravá aditiva musí být v těle zpracovány, a to dále zatěžuje orgány jako jsou játra a ledviny. Navíc jídlo kombinující vysoký obsah cukrů a tuků podporuje tvorbu hormonů, které nás dále nutí jíst tyto potraviny častěji a ve větším množství. Začarovaný kruh tloušťky a následných zdravotních problémů je tedy na světě.

Fyzická aktivita je další strategií pro vyrovnanou hladinu cukru v krvi. Biohackeři například po hlavním jídle doporučují procházku, či jiný nenáročný pohyb. Tím se rychleji zbavíme cukrů a při delším pohybu i tuku přijatých ze stravy. Existují také doplňky stravy, které efektivně vyrovnávají hladinu cukru v krvi. Z minerálů je to chrom a hořčík – oba hrají roli v metabolismu sacharidů a podporují zdraví slinivky. Kyselina alfa lipoová (ALA) je antioxidant, který zlepšuje citlivost tkání na inzulin a také zmírňuje příznaky již vzniklého diabetu.

Jste unavení? Pozor na játra

Játra často trpí současným moderním životním stylem. Stav jater může značně ovlivnit celkové zdraví organismu i kvalitu života. Játra jsou největším vnitřním orgánem uvnitř těla a jsou primárním detoxikačním orgánem. Nedetoxikují pouze zřejmé škodlivé látky přijaté z vnějšího prostředí, ale také metabolity vnitřních procesů – trávení, dýchání, opravy tkání a orgánů, a tak podobně. Dále jsou důležitá při procesu trávení potravy – vytváří žluč (která se dále uchovává ve žlučníku), pomáhá zpracovávat živiny vstřebané ve střevech, udržovat rovnovážnou hladinu bílkovin, cukrů a tuků v krvi a také odstraňuje nadbytečné hormony z těla.

Potíže s játry se na úrovni klinické většinou diagnostikují pomocí krevních testů. Nejčastějšími onemocněními jater jsou v dnešní době cirhóza, k jejímuž vzniku většinou vede nadměrné požívání alkoholu či onemocnění žloutenkou. Dále je to nealkoholické ztučnění jater, které je spojené s obezitou a špatným životním stylem – nezdravou stravou a minimálním pohybem. I to může vést k cirhóze a až nenávratně poškozeným játrům. Tato onemocnění patří pod dohled lékaře, ale i méně závažné problémy s játry mohou znepříjemnit život a stojí za to se tímto orgánem ve vlastním zájmu zabývat.

Jedním z prvních příznaků zhoršené funkce jater bývá únava. Ta může mít samozřejmě řadu dalších příčin, ale pokud víte, že váš životní styl není nejzdravější, zaměřit se na ozdravení jater určitě neuškodí. V každém případě platí obecné pravidlo, že je pro pozitivní změnu možné něco přidat, ale také odebrat. V tomto případě již může stavu jater pomoci si naordinovat „suchý“ měsíc bez alkoholu a ze stravy vyloučit průmyslově zpracované potraviny a nezdravé tuky. Játrům tím umožníme oddech a lehkou opravu a sobě zdravější pocit a vyšší míru energie.

Jako nejjednodušší prostředek pro nápravu jater funguje zvýšená konzumace ovoce a zeleniny, a to nejlépe v syrové formě. Studie ukazují, že zvláště nápoje z odšťavněné zeleniny a ovoce – díky koncentraci živin a snadné stravitelnosti – pomáhá celkem efektivně čistit játra a zlepšovat jejich stav. Mezi zeleninu ideální pro detoxikaci jater patří ta košťálová, jako je kapusta, zelí, květák, brokolice. Obsahuje totiž sirné komponenty, které mají silný detoxifikační účinek. Další prospěšné druhy zeleniny jsou chřest, červená řepa a celer. Z ovoce jsou to zvláště citrusy a pomáhají i bylinky jako petržel, bazalka a koriandr. Zelenina a ovoce obsahuje kromě řady prospěšných fytochemikálií také velké množství draslíku, který má také schopnost podporovat játra.

Jednou z nejlépe fungujících rostlin k očistě jater je pampeliška neboli smetánka lékařská. Lze konzumovat přímo její natrhané listy, jako součást salátů, smoothie či pomazánek. V Česku lze nalézt asi 250 druhů pampelišek a všechny jsou jedlé. Stejně tak lze konzumovat celou rostlinu. Biohackeři mají rádi bezkofeinovou alternativu kávy z pražených kořenů pampelišky, pro její chuť i výborné účinky při detoxikaci jater. Pokud se chcete zaměřit na doplňky stravy, lze zakoupit extrakty z pampelišky, a to i ty bezalkoholové.

Dalším přírodním prostředkem pro ozdravení jater je známý ostropestřec, druh bodláku, který se dá v různých formách pořídit v každé lékárně a zdravé výživě. Vědci zjistili, že ostropestřec má schopnost dokonce i zvrátit vážné jaterní choroby a prodloužit život pacientů s akutním jaterním selháním. Zázvor a kurkuma, ve formě koření či výtažků jako doplňky stravy se tradičně používají jako podpora jaterního zdraví.

K vyzkoušení doporučuji jednu z těch příjemnějších detoxikačních kúr – cca půl litru vody přivedeme k varu a přidáme po čtvrt lžičce sušeného zázvoru a muškátového oříšku, a půl lžičky skořice. Necháme louhovat alespoň půl hodiny. Scedíme, necháme vychladnout a přidáme dvě deci brusinkového džusu. Přidáme čerstvě vymačkanou šťávu ze 3 pomerančů a 2 citrónů. Pokud je pro nás nápoj příliš kyselý, můžeme přidat lžičku medu či jiného zdravého sladidla a popíjíme průběžně celý den několik dní za sebou.

Když člověka bere žlučník

Žlučník je dutý orgán umístěný na pravé straně dutiny břišní blízko jater. Jeho funkcí je uložení žluči, která tam čeká na své využití. To přichází, když sníme tučnější jídlo. Žluč je pak vypuštěna do tenkého střeva, kde pak emulguje tuky a pomáhá tak k jejich strávení a následnému využití.

Žlučník není fakticky nezbytný orgán, chirurgické odebrání se indikuje nejčastěji kvůli žlučníkovým kamenům. To je nejběžnější problém spojený se žlučníkem. Žlučníkové kameny se mohou lišit velikostí, od malých jako zrnka písku až po velmi velké, které se rozšíří téměř na celou velikost žlučníku. Žlučníkové kameny jsou většinou tvořeny žlučí navázanou na cholesterol nebo bilirubin, což je odpadní látka metabolismu hemoglobinu. Žlučníkové kameny nemají tvrdost jako kamínky čistě z minerálů (v porovnání například s ledvinovými kameny), ale jejich tvrdost je dostatečná na to, aby svou přítomností ve žlučníku způsobovaly bolest.

Žlučníkový záchvat nebo také kolika je silná bolest zejména v pravé horní části dutiny břišní v důsledku dočasného zablokování žlučovodu žlučovým kamenem. Bolest může vystřelovat do pravého ramene a může se také projevovat jako pocit tlaku v podžebří a trvá i přes hodinu. Dalším závažným žlučníkovým problémem je cholecystitida neboli zánět žlučníku. Je obvykle způsobena žlučovým kamenem, který se zasekl ve žlučovodu. Obvykle způsobuje silnou až velmi silnou bolest břicha, která trvá šest hodin nebo déle a někdy je doprovázena horečkou a nevolností. Zajímavé je, že odstranění žlučníku nemusí nutně problém bolesti vyřešit, neboť žlučovod v těle dále musí zůstat, aby mohl přivádět žluč přímo z jater do tenkého střeva. Přetrvávající problémy se týkají asi deseti procent pacientů po odstranění žlučníku.

Protože 10 až 20 procent populace trpí na žlučníkové kameny a bolestí s nimi spojenou, lifestylová opatření mohou pomoci předcházet problémům se žlučníkem či s nimi do značné míry pomoci. Zásadní pro trvalé zdraví obecně a stejně tak i žlučníku je udržování normální váhy. Nadváha je jedním z hlavních důvodů vzniku žlučníkových kamenů. Jsou pro to dokonce dva důvody. V játrech se u obézního člověka může tvořit více cholesterolu, z kterého pak žlučníkové kameny vznikají. Dále je to ženský hormon estrogen, který je mimo jiné produkován v tukové tkáni, a to u obou pohlaví. Čím více tedy tuku na těle máme, tím více estrogenu koluje v krvi. Ten pak zvyšuje tvorbu cholesterolu v játrech. Ovšem pokud chceme hubnout, přísné jednostranné diety našemu žlučníku posloužit také nemusí. Vytvářejí elektrolytickou nerovnováhu a pokud navíc jíme opravdu málo kalorií, vyplavuje se do krve více cholesterolu z tukových zásobáren v těle.

Z bylinek pomáhá žlučníku nejvíce pampeliška, kurkuma, ostropestřec a máta. Lze je užívat ve formě čajů, extraktů i kapslí. Specifickým doplňkem jsou žlučové soli či kyseliny – konzumované spolu s jídlem výrazně ulevují přetíženému žlučníku s rozkládáním tuků.

Ledviny umí pořádně potrápit