Obsah

Úvod

Příběhy a prožitky

Pradávná aromaterapie? Vykuřování!

Proč moderní průvodce vonnými dýmy

Cesta k vykuřovadlům a s vykuřovadly

Konopný příběh mi otevřel oči

Doporučení pro praxi

Dělení vykuřovadel

Dvě hlavní techniky vykuřování

Indiánská cesta

Vůně, my a život

Fyziologie a funkčnost čichu

Trojitý impakt raketovou rychlostí

Zkoumání čichu na vzestupu

Čich a chuť jdou ruku v ruce

Co vlastně voní v rostlinách a proč

Voňavé vzpomínky a favorité ve vůních

Vonné není aromaterapeutické

Čichací cvičení na zjemnění a prohloubení vnímání vůní

Střípky z historie vykuřování

Využití aromatických látek v historii

Vonné dýmy ve staré Evropě

Egypt a vůně bohů

Arábie a Kadidlová stezka

Řecko, Řím a vůně Afrodity

Bible mnoha vůní

Indie a královská potěšení

Japonsko a cesty vůně

Historické nádoby na vykuřování

Proč vlastně vykuřovat

Co je vykuřování

Co jsou vykuřovadla

Vonný most přes rozbouřené vody

Rozdělení vykuřovadel

Byliny

Dřeva

Pryskyřice

Vykuřovací svazky

Vonné tyčinky

Kupovaná a nasbíraná vykuřovadla

13 nejčastějších bloků bránících ve vykuřování

Neznalost technik

Strach z kouře nebo z ohně

Odpor rodiny či spolubydlících

Špatné zkušenosti s uhlíky

Přeinformovanost

Nedostatečné vybavení k vykuřování

Prostě mi to „smrdí“

Je to moc „čarodějnické“, což se nesluší

Detektory kouře, požární hlásiče v prostorách

Přítomnost dětí a domácích zvířat

Těhotenství

Škodí to zdraví

Všechna vykuřovadla se mi zdají stejná

Základní pravidla bezpečnosti při vykuřování

Plná pozornost

Oheň v uhlíku

Nevyžádaně hořící vykuřovadla

Dostatek vzduchu

Zvídavé a citlivé děti, kočky, psi

Pozor, když trochu „odlétáme“

Hlavně se neotrávit

Vykuřovací postupy a potřebné vybavení

Kouřit či nekouřit? Možnosti vykuřování obecně

Kadidelnice, žhavý uhlík a výrazný vonný dým

Moderní elektrické kadidelnice

Vykuřovací pícka, svíčka a jemné vůně

Vykuřování svazků

Pálení dřev v kusech

Orientální vykuřování prášků

Další praktické potřeby

Cestovní vykuřovací výbava

Najít to pravé chce čas

Stručný přehled jednotlivých druhů vykuřovadel a jejich účinků

Skladování a uchovávání vykuřovadel

Květy – jemnost – láska – vášeň

Zelené části bylin – očista – transformace – léčení

Kořeny – uzemnění – výživa – klid

Koření – oživení – pohyb – energie

Plody – plodnost – díkůvzdání – úroda

Dřevo, kůra – stabilita – směr – meditace

Pryskyřice – zdraví – síla – tradice

Očistné vykuřování v praxi

Důvody a záměry očisty

Vonný dým jako očistný prostředek

Moc a síla rituálů

Postupy očistného vykuřování

Vykuřovadla vhodná k očistě

Receptury očistných vykuřovacích směsí

Doplňkové metody k vykuřování

Vonný dým a léčení

Vykuřování v místnosti

Vykuřovací obklady

Vykuřování chodidel a dlaní

Vhodná vykuřovadla k léčení

Dýchací ústrojí

Pohybový aparát

Trávicí systém

Ženské obtíže

Různé příležitosti k vykuřování

Pravidelný rituál

Rychlá pomoc

Vykuřování pro danou příležitost

Pro uvolnění napětí, vnitřní klid a rovnováhu

Proti smutku, strachu a úzkostem

Ke zlepšení spánku a prohloubení snů

K meditacím a cvičení jógy

Pro láskyplnou atmosféru, smyslnost a podporu sebelásky

Na povzbuzení a vnitřní sílu

Pro podporu kreativity a tvoření

Vykuřování podle živlů

Příprava vykuřovacích směsí

Různé přístupy a inspirace

Inspirace pro vykuřovací směsi

Potřebné vybavení

Ingredience a postupy

Magie vykuřovacích směsí

Slavné vykuřovací směsi

Kyphi

Devatero bylin

Sahumerio

Koření pěti vůní

Bakhoor

Tipy na receptury

Očista

Léčení

Vnitřní klid a spánek

Radost a potěšení

Svátky, oslavy a rituály

Vykuřovací směsi jako tvořivá výzva

Rokem na vlně vonných dýmů

Vykuřováním a oslavami k lepšímu napojení na Přírodu

Inspirace k práci s energií ročních období, rostlin a vůní

Sběr přírodnin v terénu

Celoroční sběr vykuřovadel z jehličnanů

Vlastnoruční vykuřovací svazek

Purpura jako bylinkový rituál pro celý rok

Jaro

Smrt a znovuzrození

Vybrané jarní svátky a staré rituály

Co lze sbírat na jaře k vykuřování

Vykuřovadla doporučovaná k jarním oslavám

Inspirace k práci s jarní energií

Léto

Oheň a voda, oslava života

Vybrané letní svátky a staré rituály

Co lze sbírat v létě k vykuřování

Vykuřovadla doporučovaná k letním oslavám

Inspirace k práci s letní energií

Podzim

Oslavy a speciální rituály ukončení sklizní

Vybrané podzimní svátky a staré rituály

Co lze sbírat na podzim k vykuřování

Vykuřovadla doporučovaná k podzimním oslavám

Inspirace k práci s podzimní energií

Zima

Předvídání budoucnosti

Vybrané zimní svátky a staré rituály

Vykuřovadla doporučovaná k zimním oslavám

Inspirace k práci se zimní energií

Podoby a jazyk bytostí rostlin

Bytosti rostlin, moji průvodci a pomocníci ve světě vykuřovadel

Jak s nimi komunikovat a ztvárnit jejich podoby

Poznámky k objímání stromů

Příběhy ze života

Praktická práce s rostlinnými bytostmi venku i doma

Podoby a jazyk bytostí rostlin

Bytosti rostlin, moji průvodci a pomocníci ve světě vykuřovadel

Jak s nimi komunikovat a ztvárnit jejich podoby

Poznámky k objímání stromů

Příběhy ze života

Praktická práce s rostlinnými bytostmi venku i doma

Závěr

Poděkování

Seznam použité literatury

Text a ilustrace © Kateřina Polívková, 2024

Fotografie © Olga Krulišová, 2024

© Nakladatelství JOTA, s.r.o., 2024

ISBN epub: 978-80-7689-485-3

ISBN mobi: 978-80-7689-486-0

Úvod

Každá rostlina má svůj příběh. Svou historii. A také svou vůni. Zajímá vás tohle všechno? Příběhy, historie, vůně rostlin? Pro mě představují fascinující a živá témata. Žiju je intenzivně víc než dvacet let. I když vlastně spíš celý svůj víc než padesátiletý život. Nebo déle? I v jiných životech, těch pradávných? Dost možná… Můj nos mi to už mnohokrát naznačil. Ovšem jestli to byly voňavé vzpomínky na předchozí životy či něco z aromatické historie celého lidstva, kdo ví. Tahle knížka je o voňavých příbězích a prožitcích. O neuvěřitelné síle rostlin. O jejich propojení s lidmi. Zdaleka ne na vše, o čem bude řeč, si můžete sáhnout. Zkusili jste si někdy sáhnout na dým? Ano, lze se ho dotknout. Jen se pod tím dotykem hned rozplyne. A řekne-li se „kouř“, každý ví, zná ho, v různých podobách. Od těch velmi nepříjemných, ohrožujících až po jemné, voňavé, osvěžující. A co teprve vůně. Těch se umí dotknout náš nos, respektive jeho čichové receptory. A přesto něco tak „nehmatatelného“ ve fyzické realitě nesmírně ovlivňuje naše tělo, pocity, emoce a nálady. V důsledku pak i zdraví, vitalitu a kvalitu života.

Toto vše je možná moc teoretické. Mým přáním je, aby kniha obohatila váš každodenní život. Aby praxe vykuřování našla místečko i u vás. Aby byly narušeny vaše případné obavy či strachy spojené s pálením rostlin pro jejich vonný dým. Abyste se dokázali dívat na rostlinný svět kolem sebe novýma očima. Fascinovaně i informovaně zároveň. Abyste si v kouzelném světě vůní našli to svoje. Aby se i vám začaly ukazovat jedinečné bytosti rostlin jako malí velcí pomocníci a průvodci životem. Nejsou to zrovna zanedbatelné cíle, vím. Za pokus to stojí. Čtěte, objevujte, čichejte, všímejte si, hledejte… Vykuřujte. Hlavně se ničeho neobávejte! I tady platí, že chybami se člověk učí. Chybovali ti před námi, chybujeme my a nepochybně tu lidské chyby budou i po nás. Navzdory perfekcionismu naší doby jsou právě chyby tím, co nás nejvíc naučí, od narození do smrti.

Příroda je mocná učitelka. Projevíme-li jí úctu, respekt a lásku, je potěšena a ukáže nám mnohé. Tohle učení se od Matky Přírody nikdy nekončí. Stejně jako Ona stojí za naším zrozením tady, vezme si nás po smrti zase k sobě. Každá naše buňka je její živoucí a potřebnou součástí. A i když se na první pohled může zdát, že to nesouvisí, i o tomto je vykuřování a práce s rostlinami obecně. O neustálé proměně, transformaci a regeneraci. O poznání, o životě a o smrti. O síle přítomnosti, o pomíjivosti, o všímavosti.

„Čím více se člověk zabývá přírodními produkty, tím hlouběji se nechají tajemství přírody, jejímiž jsme dětmi, odhalit. Svět vůní je určitě jedna z cest, jak se dostat přímo do srdce přírody.“ Vykuřovadla. Dech draka

Příběhy a prožitky

Vůně rostlin jsou provázané s jejich příběhy. A tyto příběhy jsou zase často propojené s člověkem. Zdaleka nejen se mnou, dost možná i s vámi… Co myslíte? Když se řekne vůně, cítíte něco? CÍTÍTE, doslova? Napadlo vás někdy, jak moc jsou pocity svázané s čichem, tedy s cítěním něčeho?

Možná i vy postupně objevujete svá vlastní propojení se světem rostlin. Kromě našich pokrevních příbuzných a lidského rodu obecně jsou totiž rostliny též naší přirozenou rodinou, našimi pra pra pra předky na Zemi… Skrze vůně nám rostliny umějí vyprávět své příběhy. A můžeme my lidé 21. století slyšet stejné příběhy jako naši předci před staletími či tisíciletími? Říkám ano i ne, ne tak úplně stejné. Spolu se nad tím zamyslíme. Jako lidstvo prochází po tisíce let vývojem, proměňuje se i svět rostlin. A hlavně se rozvíjejí naše vzájemné vztahy. Já bych se ráda dotkla právě i proměn vztahů mezi lidmi a rostlinami. Skrze příběhy, které mi rostliny vyprávějí svými vůněmi a já je nemohu neslyšet a nepředávat dál. Zároveň se vynasnažím, aby kniha byla praktickou příručkou, která vám pomůže vykuřování zařadit do života – toho běžného každodenního i jako doprovod svátečních chvil a rituálů. Tak to totiž vždy bývalo. Žádná new age novinka. Naopak. Krásná možnost propojení s Přírodou a využití jejích darů pro lepší a voňavější bytí. Hodně se budeme toulat po našich loukách a lesích. Tam všude lze najít rostliny vhodné k vykuřování.

Některé jsou pradávnou klasikou dochovanou i v písemných památkách či objevenou archeology. Některé možná překvapí, neboť se na jejich použití zapomnělo a my je znovuobjevíme spolu. A využití některých je zcela nové. To může být trochu nečekané, o to však zajímavější. Pak je tady řada aromatických rostlin, jež sice u nás nikdy nerostly a nerostou, ale přesto jsou i z evropské historie známé, protože se coby vzácné a drahocenné zboží dovážely z dalekých a exotických krajin. Ta vykuřovadla, co nejsou s evropskou tradicí nijak propojená, si představíme také, i když já preferuji k používání hlavně ta „naše“.

„Vy, byliny, vy, jež jste Matkami, vzývám vás jako Bohyně!“ Jadžurvéda

Pradávná aromaterapie? Vykuřování!

Ve 20. a 21. století se raketově rozšiřuje povědomí o aromaterapii. Ta využívá rostlinné silice v podobě éterických olejů. S éterickými neboli esenciálními oleji už pracuje kdekdo. Jsou běžně dostupné v obchodech i lékárnách. Spotřebovává je potravinářský průmysl, přidávají se do čisticích prostředků a kosmetiky. A i když v Česku není jejich použití součástí lékařských protokolů (jako je tomu například ve Francii), stávají se čím dál častěji podpůrnou formou léčby mnoha neduhů. Aromaterapie není všespásná a rozhodně není zcela bezpečná, zejména při neodborném použití bez znalosti dávkování a kontraindikací. Přece jen v lahvičkách s éterickými oleji dostává uživatel do ruky vysoce koncentrované látky, o nichž sám mnohdy ví jen velmi málo. Samozvaných „odborníků“ bez kvalitního vzdělání je naopak velmi mnoho stejně tak jako rad na internetu. Dejte na kvalitní zdroje, ověřené aromaterapeuty a odbornou literaturu.

Proč ale zmiňuji aromaterapii, když se bavíme o vykuřování? Protože právě vykuřování lze brát jako starobylou aromaterapii, předchůdce terapeutického využití aromatických rostlin. Někdy se také říká „surová“ aromaterapie. Zní to možná trochu drsně, ale v principu to tak je. Za prvé je rostlinný materiál použitý při vykuřování mnohem méně zpracovaný nežli zdroje využité pro výrobu éterických olejů. Ty nejčastěji vznikají destilací, případně lisováním (citrusové plody), nebo speciálními způsoby extrakce (absolue, CO2 extrakty). Posledně jmenované se ale nepovažují za éterické oleje v pravém slova smyslu, vyrábějí se zvláštními extrakčními metodami s použitím například hexanu či oxidu uhličitého. Za druhé vykuřovadla obsahují výrazně širší spektrum látek (nejen aromatických) z původní rostliny. A tím nám mohou více zprostředkovat kontakt s podstatou dané rostliny a jejím poselstvím. Dalším zajímavým rozdílem je potřebné množství rostlinného materiálu. K výrobě jednoho litru éterických olejů je zapotřebí velké až obrovské množství rostliny (dle konkrétního druhu od desítek kilogramů u běžných aromatických rostlin s velkou výtěžností po několik tun např. u růží, kde je výtěžnost velmi nízká).

Vykuřovadla jsou při takovém porovnání opravdu výrazně výhodnější, z pohledu ekologie i financí. A když ještě přidáme pozitivum, že si hodně vykuřovacích surovin můžeme nasbírat, případně vypěstovat sami. Jen je třeba osvojit si různé způsoby, jak vykuřování provádět, může být i jemné – téměř bez kouře. A když se ještě vrátíme k bezpečnosti či škodlivosti vykuřování, věřte mi, že ve srovnání s tak oblíbenou aromaterapií je použití vykuřovadel mnohonásobně bezpečnější technikou. Nemám na mysli práci s otevřeným ohněm, tam je rozhodně na místě opatrnost a přiměřená pozornost, ale přímý vliv na naše tělo a zdraví. Pokud jste četli pozorně předchozí odstavce, tak je vám jasné, že množství účinných aktivních látek je v éterickém oleji mnohonásobně vyšší nežli ve vykuřovadle (zpravidla sušeném rostlinném materiálu). Později se k bezpečnosti z různých úhlů pohledu budeme vracet podrobněji. Je to důležité.

Dále budu pro pojem éterický/esenciální olej (je to to samé) používat zkratku éo.

Zpátky k voňavé historii. Najdou se prodejci éo, kteří jsou schopní tvrdit, že éo jsou známé ze starého Egypta a že s nimi léčili starověcí lékaři atd. Je to nesmysl. Ne že by neexistovaly důkazy o dávném umění destilace, to máme doloženo z oblastí v Íránu, nověji z Kypru a jistě se časem ještě nějaké další najdou, ale žádné masové používání éo to nedokazuje. Zato vykuřování, to je něco jiného. Vykuřovalo se doslova odjakživa. I nalezené archeologické doklady potvrzují opravdu prastaré vykuřování. A to téměř ve všech dosud známých starých civilizacích. Zkusíme-li se však vžít do „pra“ člověka a máme-li k dispozici oheň a rostlinný materiál, není mnoho jednodušších technik než materiál zapálit. A tady už nám právě začíná to slavné vykuřování. Osobně moc nejsem zastáncem teorie, že naši prapraprapředci postupovali metodou pokus–omyl, voní–nevoní, funguje–nefunguje atd. Smysluplnější se mi zdají metody hlubšího vnímání a poznávání přírodních materiálů ve stylu dnešních šamanských technik nebo po vzoru indiánského hledání vize, v tomto případě hledání účinnosti jednotlivých rostlin např. ve snění či v transu. Ale vždy ve spojení s bytostí/duchem konkrétní rostliny.

Proč moderní průvodce vonnými dýmy

Moje osobní vykuřovací praxe trvá přes dvacet let, spoustu dalších znalostí jsem nabrala na svých živých kurzech a workshopech díky interakci s účastníky. Těmi prošly stovky zájemců o vykuřování. Věřte, že řada témat a otázek se za ty roky opakuje. Někdy účastníkům kurzů říkám: „Nedozvíte se nejspíš nic, na co byste nepřišli praxí sami. Ale můžu vám ušetřit pěkných pár let pokusů a omylů, mnoho vypálených uhlíků a spotřebovaných vykuřovadel. Dále ušetříte za zbytečně pořízené nepotřebné vybavení i vykuřovadla, která nikdy nevyužijete, protože prostě nejsou pro vás. Možná vás ušetřím i nepříjemných komentářů až opovržení rodinnými příslušníky či přáteli.“ Dost možná pomohu přeměnit počáteční lehkou nedůvěru v obohacující chuť experimentovat a jistotu vaší vlastní vykuřovací činnosti. Dozvíte se totiž, že podobné obtíže, jako máte zrovna vy, už zažilo mnoho vykuřovacích adeptů před vámi (nejspíš včetně mě samotné). Co sděluji, vychází z mojí praxe a trvám na opravdové praktičnosti sdělovaných informací. V to počítaje i stovky hodin studia zdrojů, knih, účast na kurzech. Zároveň ale jde o mé vlastní názory a moje osobní zkušenosti. Nemusíte s nimi souhlasit, někdy se i dost odlišují od informací v jiných knihách na podobné téma. Sama nemám v oblibě jakýkoliv dogmatický přístup, natož k Přírodě a jejím darům. I mé vlastní poznatky se v čase proměňují, doplňují a prohlubují. A na to má právo kdokoli. Každý z nás je jedinečný. Každá jednotlivá rostlina je osobitá. A každičké propojení těchto činitelů má svou specifickou vibraci i důvod. To není žádná „pokleslá“ esoterika, to je prostě hmotná realita. Vše je v neustálém pohybu, víření, růstu i odumírání, nic není konečné.

Právě vonný dým je úžasným obrazem této proměnlivosti bez konce. Z „ničeho“ se stane „něco“ a to se zas i jen jemným pohybem například vějířku z pírek rozplyne v „nic“. Prostě kouzla… Já vám do světa vykuřovacích kouzel můžu pootevřít dvířka, projít s vámi, ale dál se už musíte orientovat sami. Pokud vás to ovšem vtáhne. A já se vynasnažím, aby se tak stalo.

Kniha by vám měla podat smysluplný a využitelný návod, jak na to. Hezky postupně, krok za krokem. Včetně jednoduchých obrázků, rad, na co si dát pozor, popisu základního vybavení atd. Pokusím se objasnit nejčastější nejasnosti či často zmiňované mýty. Vysvětlit funkční ověřené postupy i chyby, které se až překvapivě hojně vyskytují. A to nejen u začátečníků, ale třeba i v některé „odborné“ literatuře. Dále posdílím inspirace přímo pro toulky přírodou. Nejen za účelem sběru vykuřovacího materiálu a dalších přírodnin, ale i k vnímání přírodních cyklů, energie a bytostí rostlin, užívání si pobytu v přírodě trochu jinak, do hloubky. To vše jak pro dospělé, tak i pro rodiny s dětmi. Kniha by tedy mohla být takovým příručním pomocníkem, ke kterému se můžete průběžně vracet. Jak během střídání ročních období, různých svátků a oslav během roku, tak i v závislosti na vašem vývoji a směřování v oboru vykuřování.

S knihou si lépe poradíte v tom, kdy která vykuřovadla využít i jak konkrétně. Naše domácí zdroje – lesy, louky, zahrady – nabízejí mnoho! Zaměřím se tedy co nejvíc na naše místní byliny a stromy. Ale dozvíte se něco i o těch exotických a cizokrajných. Rozdělím aromatické vykuřovací rostliny do skupin z různých hledisek – původ, použití, způsob pálení, historie atd. Vyjmenuji a popíšu potřebné vybavení i jak s ním co nejlépe pro daný účel pracovat.

Člověk i Příroda se proměňují. V posledních desítkách let opravdu velkou rychlostí. A protože většina informací o rostlinách a jejich použití pochází z dob před touto akcelerací, cítím, že je čas na nové pojetí a přístup, jak s rostlinami pracovat a jak je vnímat. Nejsem rozhodně sama, objevuje se mnoho výrazných osobností a knih na toto téma. Nicméně co se týká právě vykuřování, tolik nového v oboru ke studiu není. I proto vznikla tato kniha. Moudrost a inteligence rostlin, ještě před třiceti lety pojem zcela ojedinělý. Dnes však předmět zkoumání i ve vědeckých kruzích. Hurá! Navazujeme na něco hodně důležitého a zapomenutého. Dost možná je to právě tím, co nás jako lidstvo zachrání. Vztah s Přírodou jako rovnocenným partnerem, se zdrojem nekonečné a prastaré inteligence. Pevně v to doufám. V to znovunapojení na dávné zdroje. Vyžaduje to změnu přístupu. Z pozice pána a vládce nad vším přestoupit do role partnerství, úcty a zvídavosti. Tato poloha se vyplácí na všech frontách. Uctivý vztah k Přírodě nás skutečně proměňuje k lepšímu.

„Příroda není místo k navštívení. Je to domov.“ Gary Snyder

Cesta k vykuřovadlům a s vykuřovadly

„Cílem života je sladit tep svého srdce s tepem vesmíru, sladit svoji přirozenost s přírodou.“

Joseph Campbell

Vždy jsem měla k rostlinám a k Přírodě blízko, intenzivnější směr k bylinám a jejich významu pro lidstvo to nabralo někdy kolem roku 1999. V té době už bylo na českém knižním trhu k mání mnoho velmi zajímavých knih například o konopí, ale i o dalších „šamanských“ rostlinách. Mně se jejich četbou otevřel nový vesmír, nový dosud neznámý svět. Začalo mi docházet, že rostliny jsou mnohem víc, než jsem tušila. Že kromě obsahu známých chemických látek ovlivňujících tělesné funkce mají i další netušené schopnosti propojené s lidským vědomím. Dnes po více než dvou desetiletích je situace jiná, v mé knihovně jsou na předních pozicích knihy osvícených biologů a botaniků o vnímání a inteligenci rostlin. Tito nesmírně citliví a otevření autoři používají ke zkoumání uznávané vědecké metody a jejich vztah k Přírodě je plný respektu a úcty. Vypadá to, že se svět mění i v oblasti zkoumání přírodního bohatství. Jako by to velké drancování a zneužívání přírodních zdrojů, o němž všude slyšíme, zvedlo na druhé straně mocnou a léčivou vlnu zájmu, a to nejen mezi příznivci různých alternativních hnutí, ale i v akademické obci. Knihy o neuvěřitelných schopnostech stromů, hub či mechů u nás mají úspěch a jsou moudré, poučné, obohacující a často i velmi krásně provedené, do knihovničky tedy ideální.

Konopný příběh mi otevřel oči

Vrátím se k výše zmíněnému konopí. Proč hraje důležitou roli v mém osobním poznání? Možná by to mělo nějak souviset s jeho kouřením, když je to kniha o vykuřování. Není tomu tak. A vlastně by na jeho místě mohl být třeba tabák. Obě tyto kdysi uctívané, rituálně užívané rostliny nás dnes straší. V běžném kontextu tabák i konopí vnímáme jako „ZLO“, jako něco strašného, škodlivého, nebezpečného. Jak to tak však bývá, rostliny samotné jsou v tom nevinně. To sám člověk vytváří auru špatnosti. Zpravidla za tím nebývá nic menšího nežli finanční zisk. „Špinavou“ práci na očernění rostlin šikovně dělají média. Zmíním zde něco málo o příběhu konopí, tabák přijde na řadu posléze. Konopné rostliny lidstvo zná jako součást tradiční medicíny prokazatelně mnoho tisíc let. Kromě širokého spektra léčivých účinků (na fyzické, duševní i spirituální úrovni) je to rostlina poskytující praktický užitek v mnoha oblastech, k tomu roste snadno, snáší různorodé podmínky a obohacuje půdu. Tedy logicky přináší člověku velký prospěch a je výhodné ji pěstovat i zpracovávat. Toto platilo po tisíce let v mnoha civilizacích i částech světa. Až přišlo převratné dvacáté století a pár desítek let stačilo na „démonizaci“ a v podstatě plošný zákaz. Konkrétní podrobnosti konopného příběhu lze dnes snadno dohledat, tedy je vynechávám.

Lumír Ondřej Hanuš, český vědec působící v Izraeli, o konopí říká: „Je v současné době rostlinou, která je známá každému. Jedni ji chválí, druzí zatracují. Pro někoho je milosrdná, pro někoho krutá. A tak si často klademe otázku, kdo z nás má pravdu. Je nebezpečná? O tom by se mohly vést polemiky. Vždyť kolem nás roste tolik roztodivných rostlin, které nám při požití mohou uškodit. A nutno dodat, že hovořím o rostlinách, které jsou zcela legální. Nikdo nás nevaruje, nikdo nám nehrozí, nikdo nám tyto rostliny nezakazuje. A pak tu je to chválené i prokleté konopí. Již po tisíce let bylo používáno jako průmyslová rostlina, pokrm, lék i jako rekreační droga. Je skutečně tak nebezpečné? Po celá milénia se užívalo konopí tak, že se pěstovalo, sklízelo a semena byla použita jako pokrm lidí (ptáci si na nich také dovedli pochutnat) či k další setbě. To, že konopí bylo vždy v minulosti vnímáno pozitivně, vidíme u nás z písniček, říkadel, zvyků, tradic, zákazů, rozpočítadel, jazykolamů či pranostik – vše o konopí a vždy pozitivně.“

Co je z toho důležité pro mě, je právě to, jak snadno lze úžasnou prospěšnou kulturní užitkovou rostlinu zařadit na „black list“ a vyřadit ji tím z jejího historického bylinného kontextu i lékopisu. V případě konopí se jednalo o cílenou poškozující a dezinformační kampaň, která stále trvá. Tak silný příběh, jako je ten konopný, asi jen tak nenajdeme. Mnoho rostlin s léčivým potenciálem však má své menší příběhy. A třeba se zapomnělo na jejich „úžasnost“. Chci upozornit na to, že najít úplnou a celou pravdu o té které rostlině není jednoduché, snadné a často ani možné. O to víc záleží na osobním vhledu, vlastních prožitcích a originálním vnímání každého z nás. Tohle hledání je velké dobrodružství, nejlepšími průvodci jsou právě samotné rostliny. O mnoha známých i méně známých rostlinných vykuřovadlech relevantní informace prostě nejsou. To, co se o nich běžně lze dozvědět třeba z internetu, je zkreslené, zmatené, nepodložené i nepravdivé. Paradoxně to platí i o těch nejznámějších, hojně používaných. Ráda bych se vybraným příkladům rozšířených zmatků dále věnovala. Vysvětlím například, proč mi tolik opěvovaná bílá šalvěj k srdci nepřirostla nebo proč mám výhrady k masovému pálení špalíčků palo santo.

Doporučení pro praxi

• Otevřít oči i srdce, naslouchat nosem i ušima

• Pobývat v průběhu celého roku hodně venku

• Pozorovat stromy a rostliny ve všech ročních obdobích a v různých prostředích

• Pěstovat své vlastní byliny v podmínkách, které máte

• Při pozorování a práci s rostlinami být maximálně „tady a teď“

• Pokud možno zapomenout na vše naučené a používat intuici

• Zkusit se „zjemnit“ a být sám součástí pozorované Přírody

Dalším zásadním doporučením je sběr rostlinného materiálu k vykuřování přímo venku na toulkách. Tenhle „lov beze zbraní“ nás totiž může velmi obohatit a nasměrovat na naší cestě. Tomu se budeme podrobně věnovat v dalších kapitolách. Dozvíte se, co a kdy u nás sbírat, jak sušit a zpracovávat i k čemu používat.

Ještě jedna důležitá věc pro začínající

Určitě se nesnažte při zahajování vykuřovací praxe mít kompletní vybavení a velkou zásobu vykuřovadel, která neznáte. Naopak, optimálně začínejte s málem, jak ohledně „nádobíčka“, tak i v zásobách. Zkušenost je taková, že velká výbava od praxe spíše odrazuje, obzvlášť máte-li ještě málo zkušeností. Najděte si své favority mezi vykuřovadly, někomu vyhovuje intenzivní dým výrazných pryskyřic, další upřednostní harmonizující posvátná dřeva, jiného zas více baví jemné vůně aromatických bylin. Svou oblíbenou „parketu“ pak pomalu, ale jistě rozšiřujte. Občas zkuste přeskočit i jinam a prozkoumat další.

Dělení vykuřovadel

Zjednodušeně zmiňuji zatím tři základní, později si je ale rozšíříme, každá ze skupin má svá specifika v účincích a také ve způsobech vykuřování.

Byliny – sušený materiál z různých druhů a částí rostlin obsahující aromatické složky

Dřeva – malé nebo větší kousky suchých dřev více či méně vonných

Pryskyřice – vysušené tvrdé kousky pryskyřic, případně tekuté balzámy zpravidla z různých druhů stromů

K „začátečnickému“ vykuřovadlu, které vám nejvíc vyhovuje, přidejte vhodnou, vám nejpříjemnější techniku vykuřování.

Dvě hlavní techniky vykuřování

Kadidelnice a žhavý uhlík, na kterém se materiál v podstatě zapálí, hojně kouří a poměrně rychle vyhoří. Je to skvělý způsob například pro pryskyřice, pro očistu domu či pro venkovní vykuřování, ale v menším prostoru či u osob s obavou z kouře určitě nesklidí úspěch. Je to tradiční intenzivní vykuřovací technika.

Vykuřovací pícka s čajovou svíčkou, kde se vykuřovadla zahřívají teplem plamene svíčky a uvolňují aromatické látky pozvolněji a jemněji. Velmi se hodí pro komornější místnosti, běžné denní vykuřování a nejspíš s ní uspějete i mezi „nepřáteli“ vykuřování. Je způsobem blížícím se aromaterapii.

Dále si samozřejmě řekneme mnohem víc o možných způsobech vykuřování.

Přeji si, aby vykuřování okouzlilo i vás. Ano, je skvělou funkční technikou pro očistu prostoru i osob. Je prastarým způsobem léčení fyzických obtíží. Tradičně se využívá pro harmonizaci a vyladění lidské psychiky. Bývá velmi významné pro uctění bohů a spojení s božskými silami při duchovních ceremoniích. Vykuřovadla jsou zmiňována v mýtech, legendách i svatých knihách. To vše je určitě pravda a je to důležité. Já bych dodala ještě něco zásadního pro naše 21. století. Vykuřování může být způsob, jak znovunalézt přirozenou a silnou vazbu, to posvátné propojení člověka s matkou Přírodou, i jak ocenit její úžasné dary. Může být i cestou k pradávné moudrosti našich předků, která byla zapomenuta, protože nebyla zaznamenávána. Někdy nám rostliny samy začnou vyprávět své příběhy, když nasloucháme, nikoli ušima, ale srdcem skrze vonné dýmy.

„K rostlinám a stromům musíme pokaždé přistoupit jako k individualitě a respektovat je jako živé cítící organismy. Žádné dva duby totiž nezosobňují úplně totéž, žádné dvě rostliny řebříčku nemají tytéž vlastnosti. A obrazně řečeno: některé rostliny se vám vzdají ochotně, o jiné se musíte dlouho ucházet, za dalšími se dokonce musíte honit, a o některé se budete téměř rvát. Některé vůbec nikdy nedostanete.“ Magické rostliny

Indiánská cesta

Také jste jako mnoho jiných přičichli k vykuřování díky bílé šalvěji a voňavým dřívkům palo santo? Tedy vykuřovadlům ryze indiánským, americkým, pocházejícím z jiné kulturní tradice i botanické oblasti? Používání těchto dvou je v poslední době obrovský módní trend. Nemám ho ráda. Rostliny jsou v tom opět nevinně, ty tím spíše trpí. To lidé se rádi k něčemu upnou a těžko se toho pouštějí.

„Muži medicíny říkají, že dým se modlí jako srdce svatého muže… Beze slov.“ Lorena Ciocale

Zamysleme se společně. Je pravou indiánskou cestou používat z dáli dovezené cizokrajné rostliny, u nichž nevíme, jak rostly, jak byly sklizené ani zpracované? Navíc naprostá většina informací, co se o nich píše, vůbec nepochází od jejich původních uživatelů. Nebo je spíše indiánskou cestou chodit, pozorovat, naslouchat, poznávat, sbírat, zpracovávat a užívat rostliny kolem nás? Mnohé indiánské rostliny můžeme nahradit našimi místními zelenými poklady. Různých významných tradičních vykuřovadel jsou stovky, celosvětově možná tisíce, preferovat a nadužívat pouhopouhé dva druhy je prostě velká škoda. K tomu zcela logicky trpí tyto dva rostlinné druhy (bylina Salvia apiana a strom Bursera graveolens) nadměrným sběrem a těžbou, poškozují se jejich oblasti výskytu. Možná už tady vás napadá: dobrá, ale čím je nahradit? Zkuste vyměnit bílou šalvěj za náš místní pelyněk černobýl, který roste skoro všude, je snadno rozpoznatelný a funkčností pro nás vhodnější. Svazky se z něho dělají krásně. Voňavé dřevěné špalíky můžete sami vytvořit například ze dřeva dubu nebo borovice. Aspoň si vyzkoušíte, jak pracné je takový kousek dřeva vyrobit. Ty naše místní dřeviny voní také krásně a věřte, že jejich energie jsou nám mnohem bližší.

Co se běžně považuje za typická vykuřovadla indiánů

Bílá šalvěj – bylina

Palo santo – dřevo

Jaká vykuřovadla indiáni zpravidla používali

Pelyňky – různé druhy divoce rostoucí v Severní Americe obecně známé pod názvem „sage“

Sweetgrass – druh traviny vonící po vanilce, tomkovice vonná

Kopály – pryskyřice různých druhů stromů zpravidla z čeledi Burseraceae, česky březulovité

A tabák! – krásná a mocná bylina uctívaná a bohatě používaná po celé Americe

Větší smysl mi dává znát bylin a vykuřovadel méně a hluboce nežli mnoho a povrchně. Od toho se totiž následně odvíjí i smysluplnost jejich používání v praxi. Možná znáte bylinářské rčení, že pravým znalcem je ten, kdo umí použít jednu bylinu na sto způsobů, nikoli ten, který umí použít sto bylin jedním způsobem. Osobitá a přirozená komunikace mezi námi a rostlinami probíhá od nepaměti, od pradávna. Jestli rostlinám nasloucháme a odpovídáme jim, je na nás…

Vůně, my a život

„Duch jalovcového kouře zprostředkovává jako vůně ochranu a jistotu. Cítíme projasňující a očistné působení a získáváme jistou vnitřní stabilitu, neboť kouř z jalovce nám též pomáhá cítit, jak nás země nese.“

Stromy léčí. Stromová terapie v praxi

Jak a čím na nás vůně vlastně působí? Proč je vnímání vůní tak úzce napojeno na psychiku i zdraví fyzického těla? To, že vůně mají magickou moc pronikat do hloubky, jste už určitě v životě poznali. V souvislosti s vůněmi se často dočtete, že nás ovlivňují napřímo, že jdou v našem těle jaksi „rovnou na věc“. O čichu, jenž nám vůně zprostředkovává, se říká, že jakožto jediný ze smyslů má přímý vstup do mozku a nepoužívá pro přenos informací „zprostředkovatele“. Oproti tomu chuť, zrak i sluch posílají podněty do „centrály“ ke zpracování zprostředkovaně, například přes nervová vlákna. Jako by vůně procházející nosem měly nějaké zvláštní povolení či výsadní postavení v působení na organismus. Viděno empiricky i racionálně, asi na tom něco bude. Zkuste si znovu přečíst citát na začátku kapitoly. Kouř z jalovce nám pomáhá cítit, jak nás země nese. Kdy jste se naposled cítili nebo necítili dobře? Kdy vám něco zavonělo či nešlo pod nos? Dávali jste si do nosu nebo ho nad čímsi ohrnovali. Něco vám přes něj přeletělo, chytli jste za něj. Možná jste podle nosa poznali nějakého kosa. Nosem prostě prochází velké množství informací. Mohou to být vůně, pachy, molekuly éterických olejů a také vonný dým. To vše je téměř neviditelné, ale obrovsky nás to ovlivňuje. A víme-li jak, lze toto ovlivňování ovládat. Právě vhodně vybrané a zkombinované vůně jsou ideálním nástrojem. Rostliny samy i jejich silice už vlastně jsou takovými synergickými mixy vytvořenými samotnou Přírodou. Vykuřování je jednou z možností praktické aplikace.

„Čichové podněty proto v neposlední řadě slouží jako stimulanty extatických stavů vědomí. Z tohoto důvodu po vonných látkách vždy sahali kulty, náboženství i jednotlivci, kteří usilovali o kontakt s bohy, s vyššími silami, s transempirickými entitami. Vůně a zvláště pak kuřidla byly a jsou věrným průvodcem člověka na jeho cestách do jiných rovin bytí, jejichž cílem je v principu vždy jedno a to samé – uspokojení inherentní lidské touhy po transcendenci.“ Magická kuřidla

Fyziologie a funkčnost čichu

Čich je jedním z nejstarších smyslů. V současnosti se píše, že je dokonce nejstarším smyslem, ale tím nejpozději podrobně zkoumaným a doposud jen částečně pochopeným. Pravděpodobně je utvořen po způsobu jednoduché chemické komunikace poprvé vyvinuté u jednobuněčných živočichů v prvopočátcích vývoje života na Zemi. U soudobého člověka byl v pořadí důležitosti „pro přežití“ evolucí nahrazen zrakem a sluchem. Čich přestal být tak významný údajně hlavně díky vzpřímené poloze těla. Lidstvo začalo chodit po dvou a nos se tím jaksi vzdálil od pachových podnětů. A i způsob života během lidského vývoje důležitost informací přijímaných díky čichu odsunul na druhou kolej. Náš čich však stále zůstává velmi důležitou součástí vnímání vnějšího prostředí i sebe sama. To moc dobře vědí dnešní výrobci nekonečného množství aromatizovaných produktů, jejichž vůně ovšem s „lesem“ nebo „loukou“ nemají absolutně nic společného a jsou samozřejmě i bez jakékoli terapeutické hodnoty. Mně osobně třeba krásnou svěží vůni citronů dokázaly čisticí prostředky s citronovým aroma na mnoho let spolehlivě zošklivit.

Vůně skrze čich působí na mozek a nervový systém prostřednictvím specifických receptorů v nose. Důležitost čichu jako smyslu pro přežití dokazuje i fakt, že čichové buňky mají mimořádnou schopnost regenerace, jako jediné neurony našeho těla se obmění každých šedesát dnů. Senzorické receptory čichu jsou uloženy v horní části nosní dutiny pod čelními mozkovými laloky. Toto místo se odborně jmenuje čichový dvorec, je bohatě protkáno miliony drobných čichových buněk, každá buňka nese mnoho receptorových molekul pro různé pachy. Zajímavé je i téma adaptace na vůně. Schopnost vnímat vůni je totiž časově omezená, tedy čím déle danou vůni čicháme, tím klesá naše schopnost ji cítit. Tohle obecně známe například u parfémů, pokud nějaký používáme delší dobu, už ho téměř necítíme. Nesoudní jedinci pak zvyšují dávky a sedět vedle takto navoněné osoby se podobá smyslovému mučení.

Působí to tak nejen ve světě komerčních parfémů, ale i v aromaterapii. Terapeuticky se nedoporučuje aplikovat éo rozptýlené ve vzduchu déle než třicet minut v kuse. Citlivost čichu klesá s věkem, jako důsledek některý onemocnění, při používání silně kořeněných jídel a také u dlouhodobých kuřáků. Porušený čich má vztah k depresím a stavům úzkosti. Čich je uznávaným diagnostickým prostředkem např. v ájurvédě či tradiční čínské medicíně a byl takto používán již od dob starých Řeků a Egypťanů. Roli v libosti či nelibosti pachu hrají i jejich kombinace (samostatně nepříjemné vůně mohou v synergii působit příjemně) a koncentrace (například indol je obsažen ve vysoké koncentraci v psích exkrementech, v malém množství voní jako květiny).

Trojitý impakt raketovou rychlostí

Jak tedy prakticky funguje čichový přenos a co se děje, čichneme-li si něčeho? Nadechneme se a těkavé aromatické molekuly vniknou do nosu a dále postoupí do takzvaného limbického systému mozku, z pohledu evoluční biologie jde o velmi starou mozkovou strukturu, místo, kde se řeší naše pocity, vnímáme hlad, žízeň, sexualitu a třeba i rozlišování chladu a tepla. Reakce na čichový podnět je okamžitá a hned trojitá, současně probíhá signalizace prostřednictvím čichového nervu, emocionální reakce a biologická reakce v mozku. Oznámení prostřednictvím čichového nervu je nejrychlejší, z hlediska evoluce nám pomáhá rozpoznat, zda se jedná o bezpečný nebo ohrožující impuls. Varuje nás tak třeba před nepoživatelnou potravou či nebezpečím ohně. Může nás na první dobrou nalákat na něco extra dobrého nejen k jídlu, ale třeba i k rozmnožování. Spadá sem i rozpoznání mateřské láskyplné náruče. Zde zmíněné reakce na podnět jsou instinktivní a má je podobné naprostá většina populace. To čistě mozek „za nás“ rozhodne, zda se přiblížit nebo rychle utéct. Druhá reakce, emocionální, už je naopak individuální, závislá na naší výchově, osobních prožitcích i kulturní tradici, z níž pocházíme. Je to levandule ze skříně naší babičky, která může být nejkrásnější vůní, protože prožitky s ní spojené byly nádherné, ale dost dobře i nesnesitelná, protože babička byla megera vybíjející si na nás zlost. Z vykuřovací praxe znám toto moc dobře ve spojení s vůní kadidla, jako intenzivně nepříjemnou ji vnímají lidé, které v dětství nutili pod nátlakem k návštěvám kostela. Zde mozek vybírá ze škály líbí–nelíbí. Tuto emoční reakci/odpověď využívají různí terapeuti (aromaterapeuti, psychoterapeuti, pomáhající profese) pro zlepšení stavu svých klientů. A hraje roli i v tvorbě parfémů. S emoční odezvou v mozku souvisí také čichová paměť. Třetí reakcí je přímo spuštění biologických procesů v mozku v návaznosti na vdechnuté molekuly. Ty se „svezou“ po čichovém nervu, působí rovnou na buňky mozku a tím na mozkovou činnost. Rozdíl mezi užíváním účinných látek vnitřně a vdechnutím je, že nedochází k jejich zpracování v zažívacím ústrojí a játrech.

Zkoumání čichu na vzestupu

Běžně se uvádělo, že ve světě údajně existuje na 400 000 různých pachů a člověk je schopen rozeznat údajně asi 10 000. Nejnovější výzkumy však dávají našim nosům lepší šance!

„Studium lidského čichu stálo po dlouhá desetiletí relativně stranou vědeckého zájmu. Jedním z klíčových důvodů byl dlouho přetrvávající názor, že člověka lze, společně s většinou ostatních primátů, považovat za tvora mikrosmatického, tedy vládnoucího slabě vyvinutým čichem. Soudilo se proto, že pro něj tento smysl postrádá v každodenním životě většího významu, zejména v porovnání s dominantním smyslem – zrakem. Mínění, že pro člověka je čich smyslem podružným, bylo dále posíleno zjištěním, že u primátů včetně člověka došlo současně s nabytím plně trojbarevného vidění k dramatickému poklesu počtu genů pro čichové receptory.“ Čich. Znovuobjevený smysl

Nebudeme na tom s čichem tak zle, navzdory dosud běžným představám. Těch 10 000 různých pachů z prvního odstavce nám nové výzkumy poněkud rozšiřují. Novější odhady mluví o počtu 1,72 × 1012, tedy stěží uvěřitelný bilion různých pachů! Na zoubek údaji o 10 000 rozeznatelných pachů se podíval Avery Gilbert, pachový vědec, který jako první vypátral původ falešného čísla 10 000. Údaj pochází z článku publikovaného v roce 1927, který naznačoval, že lidé mohou rozlišovat mezi pachy podle čtyř různých kvalit na devítistupňové škále. To dává 6 561 rozlišitelných pachů, které byly později zaokrouhleny na 10 000. V článku National Geographic z roku 2014 je citován vědec Andreas Keller, který vůně a čich zkoumá: „Vůně se vyvinula, aby nám pomohla odhalit malé rozdíly mezi různými vůněmi: vůni mého dítěte ve srovnání s vůní dítěte mého souseda nebo vůni čerstvého mléka v porovnání s vůní zkaženého mléka. Opravdu není potřeba rozlišovat biliony pachů, ale je potřeba rozlišovat velmi podobné pachy. V důsledku toho můžeme rozlišovat velmi mnoho různých pachů.“ Jeho výzkumy právě vyvrátily hojně citovaných 10 000, na základě testů s mixy různých pachů (pracoval se 128 ingrediencemi ve velkém množství různých kombinací) zjistil, že průměrný člověk dokáže rozeznat rozdíl mezi 1,7 bilionu (to je 1 700 000 000 000) různých kombinací 30 ingrediencí. Jsou to věru astronomické údaje. Ale když se to vysvětlí v souvislosti s vínem, hned se to lépe chápe… Gilbert dodává: „Kdybychom nedokázali rozlišit bilion různých směsí, kde bychom byli. Věděli bychom, kdy vynést odpadky, ale nedokázali bychom rozeznat jeden ročník Bordeaux od druhého. Ve skutečnosti, pokud bychom nedokázali rozlišit miliony kombinací, vůbec bychom se neobtěžovali vytvořit Bordeaux.“

Čich a chuť jdou ruku v ruce