Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zdeněk Svěrák

Strážce nádrže

Vydala Grada Publishing, a.s. pod značkou COSMOPOLIS
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6978. publikaci

Odpovědná redaktorka Romana Homonická
Jazyková úprava Eva Kadlecová
Ilustrace Zdeňka Hušková st.
Návrh obálky a grafická úprava Jaroslav Weigel a Michal Weigel

První vydání, Praha 2018
Vytiskla tiskárna TNM print, s. r. o.
© Grada Publishing, a.s., 2018
Text © Zdeněk Svěrák, 2018
Illustrations © Zdeňka Hušková st., 2018
Obálka Illustrations © Jaroslav Weigel, 2018
Cover and Typo © Jaroslav Weigel a Michal Weigel, 2018

ISBN 978-80-271-2143-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-4184-0 (print)

Vážený pane řediteli,

k pravidelnému měsíčnímu hlášení o stavu vodní nádrže Magda přikládám opět osobní dopis. Inženýr Anděl mě ujistil, že Vás mé dopisy neobtěžují, ale působí mezi celostátními vodohospodářskými materiály, které musíte denně pročítat, jako osvěžení a živá odezva z terénu.

Když se v pondělí před mým domkem nečekaně objevilo nablýskané auto s nápisem Ředitelství povodí, zastavilo se mi srdce. Co se stalo? Co jsem zanedbal? Revize bez varování? Ale když pak z automobilu vystoupil usměvavý modrooký inženýr Anděl a šel mi s otevřenou náručí v ústrety, pomyslel jsem si, že nejspíš jel kolem a zastavil se u starého vodáka na kus řeči. Jenže mého turka, na němž si minule pochutnával, tentokrát s díky odmítl a pozval mě na oběd se slovy, že věc, kvůli které přijel, se nedá odbýt jen tak při kávě.

Abych byl upřímný, ty jeho modré oči a andělský úsměv mi vnukly neskromnou myšlenku, že budu možná nějak vyznamenán za dlouholetou práci. Nesmíte se té troufalosti divit. Vždyť se o Magdu starám už čtvrt století. A pod tímto dojmem jsem si vzal čistou košili a vykročil k autu. Chtěl jsem se posadit na místo vedle řidiče, ale byl tam štos nějakých tiskopisů, a tak mi pan inženýr otevřel zadní dveře té krásné limuzíny s nápisem ŘEDITELSTVÍ POVODÍ. Co bych to neřekl, byl jsem rád, že na lavici pod kaštanem hřadovaly babky, které to s očima navrch hlavy sledovaly. Aspoň viděly, že strážce nádrže není nějaký běžný hlídač, ale odborník ve styku s Prahou. Také před restaurací U Klečků jsem se pozdravil s několika místními, kterým nápis na ředitelském automobilu vyrazil dech.

Po dobrém hovězím vývaru s játrovými knedlíčky jsme dlouho čekali na obalovaný květák, a tak mi inženýr Anděl přiložil svou ruku na zápěstí a několika větami mi konečně prozradil účel své návštěvy. Asi tušíte, vážený pane řediteli, který máte bohatou zkušenost s personálními záležitostmi, jak mě to zaskočilo. Když paní Šimonová, za svobodna Klečková, přinesla obalovaný květák, třásly se mi ruce tak, že jsem nebyl schopen rozkrájet brambory. Ve svém pokročilém věku vím, že člověk nemůže být strážcem nádrže do smrti, ale když to pak přijde, je to pro duši rána.

V noci, po kterou jsem samozřejmě nezamhouřil oka, jsem si všechno znovu probíral a při pravidelné půlnoční cestě ke hrázi mi baterka kmitala v rukách tak, že světlo poskakovalo po kmenech smrků jako nějaká ztřeštěná veverka. Odemkl jsem tu naši betonovou kobku, ten důmyslný měřín plný přístrojů, které tikají, matně svítí či blikají a tiše hlídají výšku hladiny, tlak na návodní straně hráze, vlhkost v její koruně, přítok i odtok, stav přelivu, zrádné spodní vody v podloží, to všechno, co Vy tak dobře a nejlépe znáte.

A vzpomněl jsem si přitom, jak nám jednou v krutých mrazech zamrzl inkoust v perech, která kreslí na posuvné válečky milimetrového papíru křivky, co Vám každý měsíc posílám. Napadlo mě tehdy, jestli si vzpomínáte, přidat do inkoustu fridex a Vy jste to ocenil krásným dopisem, jehož slova nikdy nezapomenu: Jednoduchá řešení jsou geniální. Postarám se o celoplošné využití Vaší myšlenky.

Cestou domů už jsem byl klidnější. Život mě naučil vyhledávat i ve špatných zprávách dobrá zrnka. A uvědomil jsem si, že jste mě vlastně poctil zvláštní důvěrou, když jste usoudil, že to mám být já, kdo vybere svého nástupce. Svědčí to o Vaší moudrosti a zkušenosti v oboru.

Funkce strážce hráze (a to prosím v žádném případě neberte jako stížnost) není placena tak, aby pracovníka uživila. Jedná se o přivýdělek, v případě důchodce, jako jsem já, velice vítaný. Ale tuto funkci nemůže vykonávat každý. Musí to být především člověk obdařený svědomitostí. To platí pro naši hráz víc než pro jiné. Zdejší lidé bohužel dávno zapomněli, že Magda je dvojče. Berou její sestru Hedviku, která se protrhla, jako turistickou zajímavost pro návštěvy, a ne jako výstrahu, že Magdu může postihnout stejná, ne-li horší katastrofa, neboť je rozlohou i objemem mnohem větší.

Naše přístroje také vyžadují osobu obdařenou dostatečnou inteligencí. A zejména v tomto ohledu nebude lehké takovou osobu mezi místními najít. Že strážce musí být bydlištěm zde, je nabíledni. Musí být Magdě ve dne v noci nablízku. Mám tedy před sebou nesnadný úkol, ale pokusím se ho vyřešit k Vaší spokojenosti.

Se srdečným pozdravem pro Vás i pro Vaši ctěnou choť

Jiří Smrček, strážce nádrže

Vážený pane řediteli!

Inženýr Anděl mi taktně naznačil, že byste uvítal, kdybych své osobní dopisy psal na počítači nebo na psacím stroji. Počítač nevlastním ani s ním neumím pracovat, a tak píši na staré mašině Remington a prosím, abyste omluvil překlepy a to, že některá písmena nedoléhají, jak by měla. Nevím, jestli je pravda, že si Vaše paní schovává mé kresby, nebo to pan inženýr uvedl jen proto, aby mě potěšil. Je-li tomu tak, rád občas nějakou přiložím, i když si myslím, že jsem byl možná jako učitel kreslení dobrý, ale jako kreslíř spíše průměrný.

V úvodu Vám chci ze srdce poblahopřát k svátku. Přeji především pevné zdraví, neboť jedině ve zdraví můžete naplno věnovat své síly rodině a celému povodí.

Jak vyplývá z mého měsíčního hlášení, naše Magda je zatím v dobré kondici. Průtok je pravidelný, téměř bez výkyvů. I já se cítím dobře a zdraví mi zaplať bůh slouží. Náš pan doktor Mezera dbá, abych nic nezanedbal, a poslal mě proto na kolonoskopii.

V nemocnici jsem si mohl vybrat mezi dvěma lékaři, kteří tento nezáviděníhodný průzkum tlustého střeva provádějí. Mezi doktorem Klátilem a doktorem Kašpárkem. Řekl jsem okamžitě, že chci Kašpárka, protože bude mít jistě daleko menší pomůcky než Klátil. Sestřičky se tomu smály na celou chodbu. Ale doktor Kašpárek neměl menší pomůcky. Jeho asistentka Jitka mě uvítala s úsměvem a s dlouhým hadem v rukách. Řeknu Vám, pane řediteli, jestli jste na tom vyšetření ještě nebyl, máte se nač těšit. Kromě toho, že to zatraceně bolí, zejména když se šlauch dostane do dvou pravoúhlých zatáček toho nekonečného tunelu, čekají Vás i vzrušující okamžiky. Had má na hlavě malou kamerku a světýlko. A myslím, že i nůžtičky. Když poprosíte jako já, že byste chtěl sledovat celou jeho cestu střevem, zažijete něco jako plavbu jeskyní Macocha. A je to plavba napínavá, protože se děsíte, jestli se za příštím ohybem neobjeví něco nebezpečného. A když slyšíte, jak si doktor Kašpárek ty scenérie pochvaluje, že je to nádhera a paráda a že tenhle polyp ušmikneme raz dva, přes ty slzy bolesti se i zaradujete. Někdy se sonda zašprajcuje, ale sestra Jitka vás rukou ze strany plácne přes hýždě, jako jsme bouchali do rádia, když přestalo hrát, a jede se dál.

Promiňte, pane řediteli, že jdu tak do hloubky a že to napíšu tak, jak to bylo řečeno, ale když jsme skončili, doktor odhodil gumové rukavice do koše a řekl: „Tady vidíte, pane Smrček, jakou já mám výhodu. Když mě někdo pošle do prdele, já odpovídám: Tam jsem denně!“

Po tomto vyšetření jsem šlapal od autobusu do těch našich kopců jako mladík a všechno se mi líbilo. I to, co jindy kritizuji: všechny ty zanedbané oprýskané domky přilepené k silnici jako zašlé korálky, i ten bordel, co mají našinci na svých dvorcích. Nevadilo mi ani to, co vyčítám rekreačním chalupám lidí z měst, kterým říkáme Pražáci, ať jsou odkudkoli. Pražáci se proti zdejšímu zvyku oplocují. Buď živým, nebo mrtvým plotem, aby se vědělo, kam až jim to patří. Dojímaly mě i opuštěné lyžařské vleky, které tu trpělivě čekají na sníh. I ta odstavená sněhová děla, co tu pod plachtami celý rok straší, mi připadala krásná. Po včerejším větru se udělala velká dohlednost. Jelikož mám stařeckou dalekozrakost, viděl jsem tři pásma hor. A do toho se ozvala z rezavého amplionu nade mnou hudba a potom hlášení místního rozhlasu: Oznamujeme občanům, že soutěž v chytání ryb koná se tuto neděli od deseti hodin na hrázi rybníka Oko v Sýkorově. Občerstvení zajištěno.

Ten krásný ženský hlas, pane řediteli, nesl se přes celé údolí jako báseň. Na našem obecním úřadě dali hlášení na starost Kateřině Holasové. A dobře udělali, protože Kateřina říká všechno jako báseň, až na chybné přízvukování předložek, což jí hodlám příležitostně vytknout a odnaučit.

Na oslavu svého zdravého tlustého střeva jsem si dal v restauraci U Klečků dobře vychlazenou plzeň. Byl tam jediný host, a to plukovník Dekl. Už byl na odchodu, ale když mě viděl, dal si další pivo, protože patřím k ideálním obětem jeho žvanivosti. Ve svých úvahách jsem ho zařadil mezi adepty na strážce hráze, neboť tento jeho neduh není pro takovou funkci překážkou.

Plukovník Dekl je muž statné postavy a jezdil sem dlouhá léta jako chalupář. Ale když odešel z aktivní služby a zjistil, že nájem pražského bytu je neúnosný, upravil si chalupu pro celoroční obývání. Plukovník má terénní GAZ 69, který prý odkoupil od armády. Když zjistil, že má neúnosnou spotřebu, upravil si ho na plyn. Býval náčelníkem PHM (pohonné hmoty a mazadla) a později dělal i ZVP (zástupce pro věci politické).

Vás i Vaši ctěnou choť srdečně zdraví

Jiří Smrček, strážce nádrže