Start

Paulo Coelho 

BRIDA

Copyright © 1990 by Paulo Coelho 

This edition was published by arrangements with Sant Jordi Asociadoss, Barcelona, SPAIN. All Rights Reserved. 

Translation © 2009 by Miroslava Petrovská 

Jacket design © 2009 by Florencia Gutman Visual Communication 

Slovak edition © 2009, 2014 (elektronická verzia) by Ikar

Z portugalského originálu Brida preložila Miroslava Petrovská. 

Redigovala Katarína Jusková. 

Obálku navrhlo štúdio Florencia Gutman Visual Communication, upravil Augustín Putera. 

Technická redaktorka Helena Oleňová. 

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2014 ako svoju 311. publikáciu v elektronickej podobe. 

Prvé vydanie. 

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 987-80-551-3304-1

N. D. L., ktorá konala zázraky;
Cristine, lebo je jedným z nich;
a Bride.

Alebo ak má žena desať drachiem a jednu drachmu stratí, nezažne lampu, nevymetie dom a nehľadá starostlivo, kým ju nenájde?

A keď ju nájde, zvolá priateľky a susedky a povie: Radujte sa so mnou, lebo som našla drachmu, čo som stratila.

LUKÁŠ 15, 8 – 9

Upozornenie

V knihe Pútnik z Compostely som vymenil dve praktiky RAM za cvičenia vnímania, ktoré som sa naučil v období, keď som sa venoval divadlu. Aj keď výsledky oboch sú úplne rovnaké, môj Majster ma za to veľmi prísne pokarhal. „Nezáleží na tom, že existujú rýchlejšie alebo jednoduchšie prostriedky; tradíciu nemožno s ničím zamieňať,“ povedal.

Práve preto tých zopár rituálov, ktoré som opísal v Bride, sa v Tradícii Luny bezo zmeny používajú celé stáročia – táto zvláštna tradícia si pri vykonávaní vyžaduje istú prax a skúsenosť. Používanie rituálov bez vedenia je nebezpečné, nepotrebné a môže vážne narušiť duchovné hľadanie, preto ho ani neodporúčam.

PAULO COELHO

Prológ

Po večeroch sme sedávali v istej kaviarni v Lurdoch.

Ja, pútnik na posvätnej ceste do Ríma, som pri hľadaní svojho Daru musel putovať ešte veľa dní. Ona, Brida O’Fernová, časť tejto cesty kontrolovala.

Raz večer som sa jej rozhodol spýtať, či pri návšteve istého opátstva, ktoré je súčasťou cesty v tvare hviezdy a zasvätení ním musia prejsť v Pyrenejach, nepocítila veľmi silné dojatie.

– Nikdy som tam nebola, – znela jej odpoveď.

Prekvapilo ma to. Napokon, ona už predsa má svoj Dar.

– Všetky cesty vedú do Ríma, – použila Brida staré príslovie, aby mi dala najavo, že Dar sa môže prebudiť kdekoľvek. – Svoju púť do Ríma som absolvovala v Írsku.

Počas nasledujúcich stretnutí mi rozpovedala príbeh svojho hľadania. Keď dohovorila, spýtal som sa jej, či niekedy môžem napísať o tom, čo som si vypočul. Najprv súhlasila. Pri ďalších stretnutiach si však kládla vždy nové a nové podmienky. Žiadala, aby som zmenil mená osôb, ktoré v ňom vystupujú, vyzvedala, akí ľudia ho budú čítať, ako naň zareagujú.

– To sa nedá vedieť dopredu, – odvetil som. – Myslím si však, že to nie je tá pravá príčina, pre ktorú robíš také ceremónie.

– Máš pravdu, – odpovedala. – Je to preto, lebo si myslím, že ide o mimoriadne osobnú skúsenosť. Neviem, či môj príbeh dokáže čosi dať aj niekomu inému.

To je riziko, ktorému sa teraz vystavujeme obaja, Brida. V jednom anonymnom texte Tradície sa hovorí, že človek môže mať v živote dva postoje: stavať alebo siať. Staviteľom môže práca trvať celé roky, jedného dňa ju však isto dokončia. Vtedy sa zastavia a zistia, že ich obmedzujú múry vlastného diela. Ich život stratí zmysel vo chvíli, keď ho dokončia.

Existujú však aj tí, čo zasiali. Niekedy ich trápia búrky a ročné obdobia a iba zriedkavo si môžu oddýchnuť. Na rozdiel od budov však záhrada nikdy neprestane rásť. A hoci si od záhradníka vyžaduje ustavičnú pozornosť, umožňuje mu zároveň, aby sa jeho život premenil na veľké dobrodružstvo.

Záhradníci sa navzájom spoznajú – vedia, že v príbehu každej rastliny je skrytý rast celej Zeme.

PAULO COELHO

ÍRSKO

August 1983 – marec 1984

Leto a jeseň

– Chcem sa naučiť mágiu, – povedala dievčina. Mág na ňu pozrel. Obdraté džínsy, tričko a vyzývavý výraz tváre, aký plachí ľudia nasadia práve vo chvíli, keď nie je potrebný. „Som prinajmenšom dvakrát taký starý ako ona,“ pomyslel si. Napriek tomu však vedel, že pred ním stojí jeho Druhá časť.

– Volám sa Brida, – pokračovala. – Prepáčte, že som sa vám nepredstavila. Dlho som po tejto chvíli túžila a som nervóznejšia, ako som čakala.

– Prečo sa chcete učiť mágiu? – spýtal sa.

– Aby som našla odpoveď na isté otázky z vlastného života. Aby som spoznala skrytú moc. A možno si zacestovala do minulosti i do budúcnosti.

Nie je to prvý raz, čo niekto s podobnou žiadosťou prišiel za ním až sem do lesa. V minulosti bol známym Majstrom a všetci z Tradície ho poznali a rešpektovali. Prijal viacerých žiakov a veril, že ak zmení ľudí navôkol, dokáže zmeniť celý svet. Urobil však chybu. A to si Majstri Tradície dovoliť nemôžu.

– Nezdá sa vám, že ste primladá?

– Mám dvadsaťjeden rokov, – odvetila Brida. – Keby som teraz chcela začať s baletom, bola by som pristará.

Mág jej kývol, aby šla za ním. Mlčky kráčali lesom. „Je pekná,“ pomyslel si, zatiaľ čo tiene stromov rýchlo menili smer, lebo slnko sa už skláňalo k obzoru. „Som však dvakrát taký starý ako ona.“ Je celkom možné, že tým bude trpieť.

Bridu dráždilo mlčanie muža kráčajúceho vedľa nej; a na jeho poslednú vetu bolo lepšie neodpovedať. Lesná pôda bola vlhká, pokrývalo ju opadané lístie; a aj ona si všimla meniace sa tiene i to, že sa rýchlo zvečerieva. Onedlho bude celkom tma a oni si nevzali lampáš.

„Musím mu dôverovať,“ dodávala si odvahu. „Ak verím, že ma môže učiť mágiu, tak musím veriť, že ma dokáže viesť aj lesom.“

Pokračovali v ceste. Zdalo sa, že muž ide len tak rovno za nosom, prechádza z jednej strany na druhú a mení smer, hoci mu v ceste nestojí žiadna prekážka. Viac ráz sa krútili dookola a tri či aj štyrikrát sa ocitli na tom istom mieste.

„Ktohovie, možno je to len skúška.“ Bola rozhodnutá prežiť túto skúsenosť až do konca a samu seba presvedčiť, že všetko, čo sa deje, vrátane blúdenia dookola, je čosi celkom normálne.

Prišla sem zďaleka a na toto stretnutie dlho čakala. Dublin je vzdialený takmer stopäťdesiat kilometrov a autobusy, ktoré chodili do tejto dediny, boli nepohodlné a mali ten najabsurdnejší cestovný poriadok. Musela zavčasu vstať, stráviť tri hodiny na ceste, vypytovať sa naňho v mestečku a vysvetľovať, prečo hľadá takého čudáka. Napokon jej ukázali úsek lesa, kde sa zvykol cez deň zdržiavať, no ešte predtým ju ktosi stihol vystríhať, že sa pokúsil zviesť jedno dievča z dediny.

„Je to zaujímavý muž,“ pomyslela si. Cesta teraz prudko stúpala a ona si želala, aby slnko zostalo na oblohe ešte aspoň chvíľočku. Bála sa, že sa pošmykne na vlhkých listoch na zemi.

– Prečo sa tak veľmi chcete učiť mágiu?

Brida sa zaradovala, že konečne prerušil mlčanie. Zopakovala predchádzajúcu odpoveď. Jemu to však nestačilo.

– Možno sa chcete učiť mágiu len preto, že je tajomná a skrýva sa. Lebo má odpovede, ktoré za celý svoj život dokáže odhaliť len zopár ľudí. Najmä však preto, lebo pripomína romantickú minulosť.

Brida mlčala. Nevedela, čo povedať. Napokon si začala želať, aby sa Mág opäť ponoril do svojho zvyčajného mlčania, lebo sa bála, že jej odpoveď by sa mu nemusela páčiť.

Prešli celý les a konečne sa dostali na vrchol hory. Terén bol skalnatý a nerástli tu žiadne rastliny; nebol však klzký, takže Brida mohla Mága bez ťažkostí nasledovať. Sadol si na vyvýšené miesto a požiadal ju, aby si tiež sadla.

– Pred vami tu boli už iní ľudia, – povedal. – Prišli ma požiadať, aby som ich učil mágiu. Ja som však už naučil všetko, čo som naučiť mal, vrátil som ľudstvu, čo mi dalo. Dnes chcem byť sám, zdolávať hory, pestovať rastliny a mať spojenie s Bohom.

– To nie je pravda, – odvetila dievčina.

– Čo nie je pravda? – začudoval sa Mág.

– Možno naozaj chcete mať spojenie s Bohom, ale sám zostať nechcete. Brida to vzápätí oľutovala. Tie slová vyriekla z náhleho popudu a teraz už bolo prineskoro chybu napraviť. Azda sú naozaj na svete ľudia, ktorí chcú žiť sami. Možno ženy potrebujú mužov viac ako muži ženy.

Keď sa však Mág opäť ozval, nemala pocit, že sa nahneval.

– Niečo sa vás spýtam, – povedal. – Vaša odpoveď však musí byť pravdivá. Ak mi poviete pravdu, naučím vás, o čo ma žiadate. Ak ma však oklamete, nikdy sa do tohto lesa nevracajte.

Brida si s úľavou vydýchla. Veď je to iba jedna otázka. Nemá ho oklamať, to je všetko. Vždy si myslela, že ak chcú Majstri prijať nového žiaka, žiadajú od neho oveľa ťažšie veci.

Sadol si oproti nej. Oči sa mu leskli.

– Povedzme, že vás začnem učiť, čo som sa sám naučil, – povedal a nespúšťal z nej zrak. – Začnem vám ukazovať paralelné svety, ktoré nás obklopujú, anjelov, múdrosť prírody, tajomstvá Tradície Slnka a Tradície Luny. A potom jedného dňa zídete dolu do mesta nakúpiť jedlo a tam kdesi uprostred ulice stretnete muža svojho života.

„Nespoznala by som ho,“ pomyslela si. Rozhodla sa však mlčať: otázka bola ťažšia, ako sa mohlo zdať na prvý pohľad.

– On si to tiež uvedomí a pokúsi sa k vám priblížiť. Zblížite sa. Vy budete aj naďalej u mňa študovať, cez deň vám budem ukazovať múdrosť Vesmíru a on vám v noci ukáže múdrosť Lásky. Nakoniec však nadíde okamih, keď to už ďalej takto nepôjde. Budete sa musieť rozhodnúť.

Mág sa na okamih odmlčal. Predtým ako jej položil otázku, pocítil strach z toho, ako mu odpovie. Táto popoludňajšia návšteva znamená pre oboch koniec jednej životnej etapy. Vie to, pretože pozná tradície a zámery Majstrov. Potrebuje ju práve tak, ako ona potrebuje jeho. Musí mu však v tejto chvíli povedať pravdu; to je jediná podmienka.

– Teraz mi dajte úprimnú odpoveď, – povedal napokon, keď si dodal odvahu. – Zanechali by ste všetko, čo ste sa naučili, všetky možnosti a všetky tajomstvá, čo vám svet a mágia môžu odhaliť, len preto, aby ste mohli zostať s mužom svojho života?

Brida odvrátila zrak. Navôkol sa rozprestierali vrchy a lesy, v údolí, v malej dedinke, sa rozsvecovali prvé svetlá. Komíny dymili, onedlho sa rodiny stretnú za stolom pri spoločnej večeri. Obyvatelia čestne pracujú, sú bohabojní, snažia sa pomáhať blížnemu. Všetko to robia preto, lebo poznajú lásku. V živote majú jasno a dokážu pochopiť dianie vo vesmíre, hoci nikdy nepočuli o takých veciach, ako je Tradícia Slnka alebo Tradícia Luny.

– Nevidím nijaký rozpor medzi svojím hľadaním a osobným šťastím, – odvetila.

– Odpovedzte na otázku. – Mág sa na ňu uprene díval. – Dokázali by ste kvôli tomu človeku všetko zanechať?

Brida pocítila nezadržateľnú chuť rozplakať sa. Nie je to iba obyčajná otázka, je to voľba, najťažšia voľba v živote človeka. Už o tom veľa premýšľala. V istom období to bola pre ňu najdôležitejšia vec na svete. Mala mnoho známostí, zakaždým bola presvedčená, že je to ten pravý a ona ho ľúbi, a vždy sa láska napokon skončila z jedného dňa na druhý. Podľa toho, čo doteraz poznala, láska jej pripadala veľmi zložitá. Aj teraz je zaľúbená do kohosi len o trošku staršieho, študuje fyziku a na svet sa díva celkom inak. Znova verí v lásku, stavia na city, v minulosti sa však už toľko ráz sklamala, že teraz necíti žiadnu istotu. No i tak je toto pre ňu hlavná životná stávka.

Vyhla sa Mágovmu pohľadu. Uprene sa zahľadela na dymiace komíny v dedine. Práve cez lásku sa od počiatku vekov všetci pokúšame pochopiť tajomstvá vesmíru.

– Áno, zanechala by som všetko, – odvetila napokon.

Muž vedľa nej nikdy nepochopí, čo sa deje v ľudských srdciach. Pozná moc, ovláda tajomstvá mágie, nikdy však nespoznal ľudí. Má prešedivené vlasy, slnkom opálenú pleť a telo človeka zvyknutého zdolávať hory. Je očarujúci, v očiach sa mu zračí duša s odpoveďami na otázky a určite bude znova sklamaný citmi obyčajných smrteľníkov. Aj ona bola zo seba sklamaná, klamať však nemohla.

– Pozrite sa na mňa, – vyzval ju Mág.

Brida sa zahanbila. Napriek tomu však naňho pozrela.

– Hovorili ste pravdu. Budem vás učiť.

Už sa celkom zotmelo a na bezmesačnej oblohe žiarili hviezdy. V priebehu dvoch hodín rozpovedala Brida tomuto neznámemu mužovi celý svoj život. Snažila sa nájsť skutočnosti, ktorými by zdôvodnila svoj záujem o mágiu – vízie v detstve, takzvané vnútorné predtuchy –, no nič nenašla. Túžila iba po poznaní. Práve preto sa prihlásila na kurzy astrológie, tarotu a numerológie.

– To sú iba jej jazyky , – povedal Mág. – Nie sú však jediné. Mágia hovorí všetkými rečami ľudského srdca.

– A čo je teda mágia? – spýtala sa ho.

Aj v tme si Brida uvedomila, že Mág sa od nej odvrátil. Sústredene pozeral na oblohu, akoby práve tam hľadal odpoveď.

– Mágia je most, – povedal napokon. – Most, ktorý vám umožní prechádzať z viditeľného sveta do sveta neviditeľného. A učiť sa z obidvoch.

– A ako sa môžem naučiť prechádzať tým mostom?

– Musíte objaviť vlastný spôsob. Každý to robí po svojom.

– Práve preto som prišla za vami.

– Existujú dva spôsoby, – odvetil Mág. – Tradícia Slnka, ktorá učí tajomstvá pomocou priestoru a toho, čo nás obklopuje. A Tradícia Luny, ktorá učí tajomstvá prostredníctvom času a vecí uväznených v pamäti vekov.

Brida pochopila. Tradícia Slnka, to je noc, stromy, chlad v tele a hviezdy na nebi. A Tradícia Luny, to je muž vedľa nej, v ktorého očiach sa trblieta všetka múdrosť predkov.

– Študoval som Tradíciu Luny, – povedal Mág, akoby jej čítal myšlienky. – Nikdy som sa však nestal Majstrom. Som Majstrom Tradície Slnka.

– Ukážte mi teda Tradíciu Slnka, – požiadala ho nedôverčivo Brida, pretože v jeho hlase rozpoznala náznaky nehy.

– Budem vás učiť, čo som sa sám naučil. K Tradícii Slnka však vedie mnoho ciest. „Musíme dôverovať schopnosti človeka učiť sám seba.“

Brida sa nemýlila. V Mágovom hlase naozaj zaznievala neha. A to ju vyľakalo namiesto toho, aby cítila pokoj.

– Vyznám sa v Tradícii Slnka, – povedal.

Mág prestal hľadieť na hviezdy a sústredil sa na dievča. Vie, že ešte nie je pripravená učiť sa Tradíciu Slnka. No aj tak ju musí učiť. Niektorí žiaci si sami vyberú svojho Majstra.

– Skôr ako začneme s prvou lekciou, chcem vás na niečo upozorniť, – povedal. – Keď niekto nájde svoju cestu, nesmie sa báť. Musí mať dostatok odvahy aj na to, aby urobil chybný krok. Sklamania, porážky, malomyseľnosť, to všetko sú nástroje, ktoré používa Boh, aby nám ukázal cestu.

– Čudné nástroje, – odvetila Brida. – Často vedú k tomu, že človek sa napokon celkom vzdá.

Mág dobre vedel, prečo je to tak. Na vlastnom tele i duši pocítil, aké zvláštne sú Božie nástroje.

– Naučte ma Tradíciu Slnka, – trvala Brida na svojom.

Mág ju požiadal, aby si ľahla na skalný výklenok a uvoľnila sa.

– Nemusíte zatvoriť oči. Pozorujte okolitý svet a snažte sa mu čo najviac porozumieť. Tradícia Slnka v každom okamihu ukazuje každému odvekú múdrosť.

Brida urobila, čo jej Mág prikázal. Zdalo sa jej však, že napreduje prirýchlo.

– Toto je prvá a najdôležitejšia lekcia, – povedal. – Jej autorom je španielsky mystik, ktorý pochopil význam viery. Volal sa Ján z Kríža.

Pozrel na dievčinu plnú odhodlania a dôvery. V kútiku duše si veľmi želal, aby pochopila, čo ju chce naučiť. Napokon, ona je jeho Druhou časťou, hoci to nevie, hoci je ešte veľmi mladá a fascinujú ju ľudia i celý okolitý svet.

Brida v tme zazrela Mágovu postavu, ako sa ponára do lesa a mizne medzi stromami naľavo od nej. Mala strach zo samoty v lese, snažila sa však zachovať pokoj a rozvahu. Toto je jej prvá lekcia, a preto nesmie dať najavo nervozitu.

„Prijal ma za žiačku, nemôžem ho predsa sklamať.“

Bola so sebou spokojná, zároveň ju však prekvapilo, ako rýchlo sa to všetko udialo. Nikdy nepochybovala o svojich schopnostiach – je na ne hrdá, lebo ju priviedli až sem. Naisto vedela, že odkiaľsi spomedzi skál Mág pozoruje jej správanie, aby sa presvedčil, či zvládne prvú lekciu mágie.

Hovoril o odvahe; aj napriek strachu sa jej z hĺbky mysle začali vynárať obrazy hadov a škorpiónov žijúcich pod skalami – musí ukázať odvahu. Mág sa o chvíľu vráti a dá jej prvú lekciu.

„Som silná a odhodlaná žena,“ opakovala si v duchu. „Mám privilégium byť s mužom, ktorého ostatní zbožňujú, alebo z neho majú strach.“ Znovu si predstavila spoločne strávené popoludnie a spomenula si na okamih, keď mu v hlase zaznela neha. „Ktohovie, možno ma pokladá za zaujímavú ženu. A možno by sa chcel dokonca so mnou aj pomilovať.“ Určite by to nebola zlá skúsenosť; v očiach sa mu zračilo čosi zvláštne.

„Aké hlúpe myšlienky.“ Prišla sem s veľmi konkrétnym zámerom – spýtať sa na cestu poznania – a teraz sa pristihla pri tom, že uvažuje ako obyčajná žena. Snažila sa na to nemyslieť, a práve vtedy si uvedomila, že od okamihu, čo ju Mág opustil, prešiel už dlhý čas.

Cítila, že sa jej začína zmocňovať panika; tento muž mal veľmi rozporuplnú povesť. Jedni vraveli, že je najmocnejším Majstrom, akého kedy poznali, a iba silou myšlienky dokáže zmeniť smer vetra či vytvoriť trhliny v oblakoch. A Bridu, ako napokon každého, takéto zázraky fascinovali.

Iní – čo sa tiež zblížili so svetom mágie a spolu s ňou navštevovali rovnaké kurzy a prednášky – tvrdili, že je čierny mág a raz svojou mocou zničil istého človeka len preto, že sa zaľúbil do jeho ženy. A práve preto, hoci bol Majstrom, bol odsúdený na osamelé blúdenie po lesoch.

„Azda ho život v ústraní priviedol k ešte väčšiemu šialenstvu.“ Brida cítila, že sa jej opäť začína zmocňovať panika. Napriek svojej mladosti vedela, že samota môže veľmi uškodiť hlavne starším osobám. Poznala ľudí, ktorí stratili radosť zo života, lebo nedokázali bojovať so samotou a napokon sa jej celkom poddali. Zdalo sa im, že svet stratil všetku slávu i dôstojnosť a celé popoludnia i večery kritizovali chyby, ktorých sa dopustili iní. Týchto ľudí samota premenila na sudcov sveta, ich rozsudky sa niesli vo vetre do všetkých kútov a ku každému, kto ich chcel vypočuť. Možno aj Mág zo samoty zošalel.

Náhle k nej zobďaleč doľahol hlasnejší zvuk, zľakla sa, prudko vyskočila a srdce sa jej divo rozbúšilo. Po osamelosti, ktorú ešte pred chvíľou cítila, nezostalo ani pamiatky. Poobzerala sa navôkol, nič však nevidela. Zdalo sa jej, že v útrobách sa jej zrodila vlna strachu a zaplavila celé telo.

„Musím sa ovládať,“ pomyslela si, hoci to bolo nemožné. Pred očami jej začali defilovať obrazy hadov, škorpiónov a strašidiel z detských čias. Brida bola príliš vystrašená, aby sa dokázala ovládať. Vtedy sa pred ňou vynoril ďalší obraz. Mocný čarodejník, ktorý mal zmluvu s démonom a ponúkal jej život ako obetu.

– Kde ste? – zvolala napokon. Už nechcela na nikoho zapôsobiť. Želala si len jedno: aby sa odtiaľ čo najskôr dostala. Odpoveď však neprišla.

– Chcem ísť preč! Pomoc!

Obklopoval ju však iba les plný strašidelných zvukov. Bride sa od strachu zakrútila hlava a zdalo sa jej, že odpadne. Nemohla si to však dovoliť; teraz si bola istá, že Mág je ďaleko a najhoršie zo všetkého by bolo stratiť vedomie. Musí si udržať sebakontrolu.

Vtedy si uvedomila, že akási sila v jej vnútri práve o takúto kontrolu bojuje. „Nemôžem ďalej kričať,“ bola jej prvá myšlienka. Výkriky by mohli privolať iných ľudí, čo žijú v lese, a tí môžu byť nebezpečnejší ako divé zvieratá.

„Verím,“ začala si potichu opakovať. „Verím v Boha, vo svojho anjela strážcu, ktorý ma priviedol až sem a stále je pri mne. Nedokážem vysvetliť, aký je, viem však, že je tu nablízku. Nohu si neudriem o kameň.“

Posledná veta bola zo žalmu, naučila sa ho ešte v detstve a celé roky si naň nespomenula. Počula ho od starej mamy, ktorá iba nedávno zomrela. Bola by rada, keby ju mala pri sebe; a vzápätí pocítila prítomnosť čohosi priateľského. Začala chápať, že medzi strachom a skutočným nebezpečenstvom je obrovský rozdiel.

„Kto pod ochranou Najvyššieho prebýva,“ znel začiatok žalmu. Uvedomila si, že všetky verše si pamätá od slova do slova, akoby jej ich práve recitovala stará mama. Ešte chvíľu si ich opakovala a napriek strachu sa trochu upokojila. Nemá na výber – buď verí v Boha a vo svojho anjela strážcu, alebo sa poddá zúfalstvu.

Cítila prítomnosť kohosi, kto ju ochraňuje. „Musím veriť v túto ochranu. Neviem si vysvetliť, kto je to, je však tu. A zostane so mnou celú noc, pretože sama sa odtiaľto nedostanem.“

V detstve sa občas vyľakaná budila uprostred noci. Vtedy ju otec brával k obloku a ukazoval jej mesto. Rozprával o nočných strážnikoch, o mliekarovi roznášajúcom mlieko, o pekárovi pečúcom ich každodenný chlieb. Radil jej, aby zabudla na strašidlá a noc zaplnila týmito ľuďmi, ktorí strážia tmu. „Noc je iba súčasťou dňa,“ hovoril.

Noc je iba súčasťou dňa. A ak sa cíti bezpečne za bieleho dňa, rovnako sa môže cítiť aj v tme. Práve tma spôsobila, že začala vzývať prítomnosť ochrannej bytosti. Musí jej dôverovať. Táto dôvera sa volá viera. Nikdy nik nepochopí, čo je vlastne viera. Viera je to, čo práve teraz prežíva, nevysvetliteľný ponor do temnej noci, ako je dnešná. Existuje len preto, lebo v ňu veríme. Rovnako ako zázraky, ktoré sa nedajú ničím vysvetliť a stávajú sa len tým, ktorí v ne veria.

„Hovoril mi o prvej lekcii,“ povedala, a zrazu si všetko uvedomila. Ochranná bytosť je tu, pretože v ňu uverila. Brida pocítila únavu po toľkých hodinách plných napätia. Opäť sa začala uvoľňovať a čoraz prenikavejšie vnímala prítomnosť ochrannej bytosti.

Verí. A práve Viera nedovolí, aby sa les znovu zaplnil hadmi a škorpiónmi. Viera udrží jej anjela strážcu bdelého, aby ju postrážil. Opäť sa oprela o skalu a zaspala, sama nevedela ako.

Prebudila sa na úsvite, keď nádherné slnko sfarbilo svojím svetlom všetko navôkol. Bolo jej trochu chladno, šaty mala špinavé, no duša sa radovala. Sama strávila v lese celú noc.

Očami hľadala Mága, i keď vedela, že je to zbytočné. Isto sa prechádza kdesi po lese a hľadá „spojenie s Bohom“, ba možno si kladie otázku, či dievčina, ktorú stretol včera večer, pochopí prvú lekciu Tradície Slnka.

– Temná noc mi dala ponaučenie, – povedala lesu, teraz celkom tichému. – Pochopila som, že hľadanie Boha je ako Temná noc. Aj Viera je ako Temná noc.

„Nie je to nijaké prekvapenie. Každý deň ľudského života je Temnou nocou. Nikto nevie, čo sa stane v nasledujúcej minúte, a napriek tomu idú ľudia stále dopredu. Pretože dôverujú. Pretože majú Vieru.“

Alebo azda preto, lebo nechápu tajomstvo ukryté v nadchádzajúcom okamihu. To však vôbec nie je dôležité – dôležité je vedomie, že pochopila.

Že každý okamih života je aktom viery.

Že ho môže zaplniť hadmi a škorpiónmi, alebo ochrannou silou.

Že vieru nemožno vysvetliť. Je ako Temná noc. A ona ju môže iba prijať, alebo odmietnuť.

Brida pozrela na hodinky a zistila, že je neskoro. Musí ísť na autobus, stráviť tri hodiny na ceste a vyhútať presvedčivé vysvetlenie pre svojho milého; nikdy by neuveril, že sama strávila v lese celú noc.

– Tradícia Slnka je veľmi zložitá! – zakričala do lesa. – Musím byť sama sebe učiteľkou, a s tým som nerátala!

Pozrela na mestečko v údolí, v mysli si načrtla plán cesty a vykročila. Predtým sa však znovu obrátila ku skale.

– Chcem vám ešte čosi povedať, – zakričala rozradostene zvučným hlasom. – Ste veľmi zaujímavý muž.

Mág sa opieral o kmeň starého stromu a pozoroval dievčinu, ako mizne v lese. Počul jej strach i nočné výkriky. V istom okamihu sa k nej chcel dokonca priblížiť, objať ju a ochrániť pred vlastným strachom, povedať, že takéto výzvy nepotrebuje. Teraz je však spokojný, že to neurobil. A hrdý na dievčinu, ktorá je napriek všetkým zmätkom mladosti jeho Druhou časťou.

Vcentre Dublinu je kníhkupectvo, ktoré sa špecializuje naliteratúru ookultizme prepokročilých. Nikdy mu nerobili reklamu vnovinách či časopisoch – ľudia tam chodia, pretože im to ktosi poradil, akníhkupec je spokojný, lebo má vybraných zákazníkov, ktorí vedia, čo hľadajú.

Napriek tomu je kníhkupectvo vždy plné. Bridaoňom už veľa počula, no až teraz sa jej podarilozískať jeho adresu odučiteľa vkurze astrálneho cestovania, ktorý navštevovala. Raz popoludní cestou zpráce doň zašla abola nadšená.

Napriek nespokojnosti sosebou však nedokázala prekonať vlastné ohraničenia.