Zvierací záchranári Vyplašená myšiarka

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.albatrosmedia.sk

Zuzana Pospíšilová

Vyplašená myšiarka – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Pre pani Máriu, Vladislava s Katarínou
a ich malého chlapčeka Tasíka. A tiež pre všetkých milovníkov a ochrancov prírody.

Pre šťastie

Katarína a Vladislav sa vzali len nedávno, aj keď už dlhší čas bolo obom jasné, že jednoducho patria k sebe. Katka bola právnička a Vladislav, ktorého od detstva nevolali inak ako Slávko alebo Slávo, bol rehabilitačný lekár. Ten vie, ako má správne fungovať ľudská chrbtica a ako napraviť bolesti chrbta, ktoré dokážu potrápiť človeka bez ohľadu na vek. Obaja však mali spoločnú lásku k prírode. Po práci si vždy vyšli na prechádzku niekam medzi zeleň. Dýchali čerstvý vzduch, obdivovali bežné aj vzácne rastliny a cestou si všímali všetko živé a zaujímavé.

„Pozri, tento strom má dutinu v tvare srdca,“ upozornila svojho muža Katka.

„Možno je to strom lásky,“ zažartoval Slávo.

„Tak ho objímme, možno nám zaistí lásku až do konca života,“ navrhla Katka.

Slávo sa najprv poobzeral, či sa na nich niekto nepozerá, aby ich nepovažoval za bláznov. Keď zistil, že sú v lesoparku na kraji mesta úplne sami, pritisol sa k hrubému kmeňu a roztiahol ruky. Katka urobila to isté z druhej strany. Len čo sa ich ruky spojili, obaja pocítili jemné brnenie. To ich prinútilo usmiať sa.

„A je to tu,“ vyhlásila Katka.

„Čo?“ nechápal Slávo.

„Predsa láska,“ so smiechom povedala Katka.

Aj Slávo sa začal smiať, ale len preto, lebo na tričku jeho manželky práve pristál pozdrav od nejakého vtáka.

„Toto sa robí, ty nevychovanec?“ zvolala a zdvihla hlavu, aby zistila, ktorý vták to bol.

„To máš pre šťastie,“ zavtipkoval Slávo. „Raz ma takto označkoval holub pred skúškou z anatómie. A ako jeden z mála som ju zvládol.“

Pretože Slávo bol džentlmen, vyzliekol si košeľu a ponúkol Katke, aby si ju obliekla namiesto zašpineného trička. On šiel domov len v tielku.

Keď prechádzali cestičkou okolo lúky, Slávovi napadlo natrhať kyticu lúčnych kvetov, aby svojej žene urobil radosť.

„Len jeden kvet,“ upozornila ho, keď si všimla, čo má v pláne. „Nech zostane aj pre včely a motýle. Tie potrebujú kvety viac ako ja,“ dodala na vysvetlenie.

Slávo jej podal margarétku a ona mu za ňu pekne poďakovala.

Hoci mali obaja hlavu v oblakoch, nezabudli sa pozerať pod nohy. Katka si všimla štvorlístok, ktorý si chcela odtrhnúť a neskôr vylisovať pre šťastie, ale nakoniec to nespravila. Zbadala totiž veľkého čierneho chrobáka.

„Jej, pozri sa naňho, chudáčika,“ súcitne povedala a ukázala na bystrušku obrátenú krovkami dole a nožičkami hore. Na prvý pohľad bolo jasné, že sa dostala do problémov. „Musíme mu pomôcť!“ okamžite dodala.

Katka sa bystrušky chcela dotknúť rukou, ale Slávo ju zastavil. „Počkaj! Keď sa bystruška cíti ohrozená, môže do okolia vystreknúť obsah svojich čriev. Ďalšiu košeľu pre teba už nemám!“ oznámil a rozhliadol sa okolo seba. V momente našiel paličku, ktorou bystrušku opatrne prevrátil. Chrobák musel byť poriadne vyčerpaný, napriek tomu sa ihneď rozbehol a o chvíľku zmizol vo vysokej tráve.

„Musím povedať, že až teraz mi došlo, že bystruška vie v prípade nebezpečenstva naozaj bystro utiecť,“ zasmiala sa Katka. „Nikdy predtým mi to nenapadlo.“

„Aspoň v niečom som ti mohol byť užitočný,“ odvetil Slávo.

„Toto sa mi veľmi páči,“ vyhlásila Katka.

„Čo?“ nechápavo sa spýtal Slávo.

„Zachraňovať zvieratká.“

„Tak to si si zmýlila povolanie. Mala si byť radšej veterinárka než právnička,“ zasmial sa Slávo.

„No páči sa mi aj byť právničkou. A byť tvojou ženou sa mi páči ešte viac,“ dodala so širokým úsmevom. Na dôkaz svojich slov ho pobozkala.

Domov sa obaja vracali usmiati a spokojní, s rozžiarenými očami a dobrou náladou. Večer zaspávali s pocitom, že dnešný deň sa im naozaj vydaril.

Zachránené dážďovky

Dni ubiehali jeden za druhým a vďaka povinnostiam, ktoré bolo potrebné plniť, si boli podobné ako vajce vajcu. No popoludňajšie prechádzky nikdy nesmeli chýbať. Vynechali ich jedine vtedy, keď bolo naozaj veľmi zlé počasie. Katka aj Slávo pri nich čerpali energiu, ktorú potom vydávali v náročnej práci. Zakaždým sa im vonku podarilo vidieť niečo zaujímavé alebo dokonca pomôcť nejakému zvieraťu. Niekedy aj viacerým naraz. Ako práve dnes.

Bolo čerstvo po daždi a na chodníkoch aj cestičkách ležali obrovské kaluže – pamiatka na silný a vytrvalý lejak.

„Pozri sa na toho vrabca. On sa v tej kaluži asi vykúpal,“ upozornila manžela Katka.

Kým sa Slávo stihol otočiť, vrabec už bol dávno preč. Zato si všimol celú hromadu dážďoviek, ktoré sa zvíjali nielen v mokrom blate, ale aj vo vode.

„Vieš, že dážďovka sa môže vo vode udusiť? Dýcha totiž celým povrchom tela. Keď priveľa prší a zem je nasiaknutá vodou, radšej vylezie na povrch, aby sa neudusila,“ povedal.

„No tieto sú priamo v kaluži, chúďatá. Nemôžeme ich tam len tak nechať, veď sa utopia!“ Katka spľasla rukami a hneď začala hľadať vetvičku, ktorou by mohla vyťahovať z vody dážďovky.

Slávo svoju ženu chvíľu len pobavene pozoroval, ale keď videl, s akým zápalom sa pustila do zachraňovania dážďoviek, pridal sa k nej. Ich počínanie muselo vyzerať divne, pretože všetci okoloidúci dospelí na nich nechápavo hľadeli, premeriavali si ich prísnymi pohľadmi a jeden pán si dokonca zaťukal na čelo. Určite si myslel, že sa úplne zbláznili. Deťom to, naopak, pripadalo zábavné.

„Ahoj, na čo sa to hráte?“ spýtal sa ich malý chlapec, ktorý šiel okolo so svojou mamičkou a držal ju za ruku.

„Vyslobodzujeme z vody dážďovky. Určite sú to zakliate princezné,“ zavtipkoval Slávo.

Chlapcovi to pripadalo ako skvelá hra, pustil sa mamičkinej ruky a poprosil ju, či by sa s nimi nemohol hrať aj on.

Mamička sa pozrela na hodinky a pokrčila plecami.

„Dážďovky by sa vo vode udusili,“ objasnila Katka.

Mladá pani až teraz pochopila ich počínanie a dovolila svojmu synčekovi chvíľu tu zostať a zúčastňovať sa záchrannej akcie. Na rozdiel od Katky a Sláva mal na nohách gumáky, mohol teda zachraňovať aj dážďovky zo stredu veľkej kaluže. To sa mu najviac páčilo. Lenže vôbec sa mu nedarilo naberať dážďovky na vetvičku. Vždy sa zošmykli, preto ich radšej chytal holými rukami. Najskôr si však vyhrnul rukávy, aby si ich nenamočil. To mu poradila mamička, ktorá sa nakoniec tiež zapojila do záchrannej akcie.

Niektorým dážďovkám sa už nedalo pomôcť, pretože ich z kaluže vylovili neskoro, ale malému záchranárovi to radšej neprezradili.

Keď sa podvečer Katka so Slávom vrátili domov, síce ich v topánkach chladili mokré ponožky, zato ich hrialo pri srdci, že urobili dobrý skutok. Vďaka nim prežilo veľa dážďoviek, ktoré teraz môžu aj naďalej kypriť a hnojiť pôdu, takže sa rastlinám v parku bude dariť. A keď sa darí rastlinám, prospievajú aj živočíchy, ktoré sa živia rastlinami.

„Och, nejako sa mi zatočila hlava,“ vzdychla Katka. Chytila sa za hlavu a musela sa rýchlo posadiť na gauč.

„Zrejme si pri tom zachraňovaní prechladla. Prinesiem ti deku a uvarím bylinkový čaj,“ ochotne sa ponúkol Slávo.

Ráno však nebolo Katke oveľa lepšie a radšej zostala doma. Bála sa, aby v práci niekoho nenakazila, keby to bola nejaká viróza.