Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Jakešová

Kamarádi na výletě

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7402. publikaci

Ilustrace Dagmar Medzvecová
Odpovědná redaktorka Julie Tichá
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 120
Vydání 1., 2019

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019
Cover Illustration © Dagmar Medzvecová

ISBN 978-80-271-2653-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-2631-6 (pdf)
ISBN 978-80-271-2540-1 (print)

Předmluva

Kamarády nenajdete doma za pecí. Musíte za nimi vyrazit do světa. Zrovna tak jako zvířátka z téhle knížky.

Přečtěte si o tom, jak je báječné objevovat svět a vzájemně si pomáhat.

Ranní probuzení

Probouzí se teplé letní ráno. Sluníčko na obloze se líně kulí ze svých oblíbených pruhovaných peřin. Nejprve si postýlku ustele, pak dvakrát zívne, protáhne se a promne si svá vlídná modrá kukadla. Podívá se z oblohy dolů, aby se rozhodlo, kterou kytičku zahřeje nejdříve. Pampelišku, sedmikrásku, zvonek, kopretinu, vlčí mák, nebo slunečnici?

„Nebojte se, kytičky, dostane se na každou z vás,“ pobrukuje si sluníčko a svými paprsky začíná postupně zahřívat všechny kytičky, co rostou v trávě. Nechce zapomenout na žádnou z nich.

Pak svými paprsky polechtá pejska Tuliho u boudy i kočičku Mínu v pelíšku u dveří. Nezapomene ani na tři slepičky na dvorku. Ty už dávno seskočily z bidýlka a nedočkavě čekají, až jim sluníčko zahřeje jejich bílá peříčka. Slepičky se nyní natřásají před kohoutkem a libují si, jaké je dnes povedené letní ráno.

Kohoutek Kyky se také netrpělivě vrtí na dvorku a tak trochu lamentuje na sluníčko: „No, to je dost, konečně jsi vylezlo, sluníčko jedno. Už jsem dvakrát kokrhal. Myslel jsem si, že dnes ani nevstaneš.“

Ale sluníčko si z jeho slov vůbec nic nedělá. Dobře totiž ví, že se kohoutek nikdy nemůže dočkat rána. A tak se jen na kohoutka vlídně usměje, zamává mu a hřeje dál.

Mína se líně protahuje v pelíšku. Právě se převalila na druhý bok. Je to velice příjemné. Sluníčko ohřívá její mourovatý kožíšek. Nejprve z jedné strany. A teď i z druhé. Mína přemýšlí, že se za chvíli, až bude mít tuto část kožíšku prohřátou, převalí na záda a nechá si nahřívat i bříško. Pak si nechá prohřát kožíšek na zádech a potom se třeba zase převalí na pravý bok a pak zase na levý. Lenošení je zkrátka moc prima. Mína by mohla prolenošit třeba celý, celičký den.

„Míno, vstávej,“ budí pejsek Tuli kočičku Mínu. „Je nádherné teplé ráno. Nebudeme se tu přece celý den jen tak povalovat. Půjdeme na výlet,“ rozhodl Tuli.

„Jé, my půjdeme také,“ volá radostně jedna slepička přes druhou. Všechny tři začnou nadšeně poletovat nejprve kolem kohoutka, pak kolem celého dvorku a stále dokola opakují: „Půjdeme na výlet, půjdeme na výlet, půjdeme na výlet!“ Ještě nikdy nebyly dál než na svém dvorečku. Proto se všechny tři tak moc těší.

To kohoutek, ten nic neříká. Bez řečí otevře starou dřevěnou skříň a vyndává si svůj modrý batůžek s bílými obláčky. Do něj si balí misku se zrníčky, lahvičku s vodou a už stojí před brankou a čeká, kdy bude moci vyrazit.

Slepičky vidí kohoutka. Líbí se jim představa, že si na výlet mohou vzít batůžek a do něj pár věcí. Pospíchají proto také ke svým skříním a do batůžků si ukládají vše, co jen kde najdou. Pastelky, omalovánky, rukavice, razítka, šálku, panenku, mýdlo, stavebnici, míč, knížku, autíčko, lampičku, polštářek, peřinku, hru Slepičko, nezlob se… A slepička Ďobka si dokonce chce do batůžku zabalit i televizi, tak se jí to balení začalo líbit.

„Slepičky,“ poučuje vážně své kamarádky Tuli, „jdeme jenom na výlet, nemůžete si s sebou brát všechno, co vás napadne. Je důležité dobře si rozmyslet, co opravdu budete na výletě potřebovat. Vždyť byste všechno ani neunesly. Vezměte si s sebou vodu a nějakou svačinku. To bohatě stačí.“

Všechny tři slepičky se dívají do svých batůžků a velice nerady postupně odkládají zbytečné věci.

„Tak dobře, já si tedy s sebou tu televizi brát nebudu,“ smutně, pološeptem povídá slepička Ďobka. „Místo ní si vezmu tuhle lahvičku s vodou a pár zrníček. Jako náš kohoutek.“ A jde si z batůžku vyndat zbytečnou televizi a zabalí si svačinku.

„Hm, já si také vezmu vodu, zrníčka a k tomu i jedno velké slaďoučké jablíčko,“ přemýšlí slepička Zobka. „Jablíčka, ty já mám moc ráda. A na výletě se určitě hodí.“

„To já si k zrníčkům a k vodě přibalím i pár kuliček červeného rybízu,“ povídá slepička Ťopka. „A taky nějaké slaďoulinké maliny,“ a přidává do svého batůžku deset kuliček červeného rybízu a osm velkých sladkých malin.

Pejsek Tuli si vyhrabává kost, kterou si minulý týden schoval u své boudy. Dlouze a mlsně k ní čichne, olízne se a pak ji schová do svého zeleného batůžku. Ke kosti si přibalí ještě kousek propečeného masíčka. Jako kamarádka Mína. Pak si jde naplnit lahvičku čerstvou vodou z potůčku, který protéká jejich dvorkem.