Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Němcová

Nelinka – Deník štěněte
Povídání o pejskovi a holčičce

Ilustrace Lenka Němcová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6661. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Návrh obálky Šimon Jimel
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2017
Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2017

ISBN 978-80-271-9896-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-9895-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-0536-6 (print)

Narození psího miminka

Jsem štěňátko jezevčíka dlouhosrstého. To znamená, že mám dlouhé tělíčko, krátké nožičky a hebkou dlouhou srst. Barva mého kožíšku je rezavá. Narodilo jsem se na jaře, když začaly růst pampelišky. To jsou krásné žluté kytičky, co vypadají jako malá sluníčka.

Nejdřív jsem vůbec nic nevidělo a cítilo jsem jen teplý a hebký kožíšek své maminky a svých sourozenců, ale jednoho dne se stal malý zázrak. Ráno jsem se vzbudilo a vidělo jsem všechno. Úplně všechno. Nejprve jsem si prohlíželo svoje pacičky, černé drápky a růžové polštářky na spodku tlapek, pak náš pelíšek, maminku a sestřičky s bratříčky tulící se okolo. A nakonec jsem objevilo zelenou travičku s pampeliškami. Ó, to byla krása! Svět je nádherné místo.

Každý den, když jsem se vzbudilo, na nás čekala jedna miska s granulemi a druhá s mlíčkem. Hned jsme se do té dobroty pustili, až se nám dělaly boule za ušima. A jak jsme pravidelně baštili, tak jsme bez přestání rostli a rostli. Pak jednou přišel den, kdy si pro nás chodili naši noví páníčkové. Já bylo velmi zvědavé, kdo si přijde pro mne. Moc jsem si přálo být u nějakého chlapečka nebo holčičky, se kterými bych si hrálo a dovádělo. Taky jsem se nemohlo dočkat svého jména. Jak se asi budu jmenovat? Jak já se těším!

Dnes byl můj velký den. Přišli si pro mne dva velcí dospělí lidé a odvedli mne k sobě domů. Tam mě pak schovali do krabice. Dírkami v krabici jsem slyšelo zpěv: „Hodně štěstí, zdraví, hodně štěstí, zdraví…“ Potom se krabice otevřela, někdo zapištěl a už jsem bylo v náruči své paničky – culíkaté holčičky Violky. Dívala se na mě s takovou radostí a láskou, že jsem jí bez okolků dalo pusu. Tu naši, psí.

Moje panička Violka

Ateď vám řeknu něco osvé paničce. Dostala jsem od ní jméno Nela, jsem totiž psí holčička. Když jsem poslušná, říká mi mazlivě Nelinko. To jsem pak úplně celá blažená. Ale když zlobím adělám lumpárny nebo jí utíkám na procházce, křičí na mě Nelino nebo Nelušo.

Violka je člověčí holčička sblonďatými vlásky azelenýma očima. Ve škole jí spolužáci začali říkat Viky, aprotože se jí to líbilo, někdy tak na ni doma volá imaminka statínkem. Maminka jí každé ráno češe vlásky adělá jí dva culíky. Dává jí na ně gumičky sčervenými beruškami. Ten účes má Viky nejraději.

To je ona:

To jsou maminka atatínek Violky: