Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Věra Hudáčková Barochová

Zatoulané štěně
Kdo se bojí, nesmí do lesa

Ilustrace Václav Ráž

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7362. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2019
Vytiskla tiskárna TNM Print s.r.o.

© Grada Publishing, a.s., 2019
text © Věra Hudáčková Barochová, 2019
illustrations © Václav Ráž, 2019

ISBN 978-80-271-1122-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-1121-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-2066-6 (print)

Přání

„Moc si přeju potůček na zahradě. Nebo pejska. Nebo aspoň bráchu. Velkýho.“

Maminka seděla na kuchyňské židli proti Ondrovi a tvářila se nešťastně. Potom řekla: „Ale my přece bydlíme v paneláku a nemáme žádnou zahradu, po které by mohl téct potůček nebo běhat pes. A jak bych ti měla opatřit velkýho bráchu, to mě už vůbec nenapadá.“ Neměla jsem se Ondry ptát, co si přeje k narozeninám, zlobila se v duchu sama na sebe. Mohla jsem koupit stavebnici, ta potěší každého kluka. Pak ji napadlo: „Nechtěl bys radši zvířátko, které se dá chovat v bytě? Třeba kočičku?“

„Další kočku? Mám už přece Mouru.“ Ondra se na chvíli odmlčel. Usilovným přemýšlením se mu krabatilo čelo. Nakonec nesměle dodal: „Taky táta by se hodil.“

Pokradmu se podíval, co na to maminka, ale ta se k jeho překvapení usmála: „To by možná šlo zařídit,“ prohodila vesele a druhý den přivedla na návštěvu Michala.

1.

Táta Michal řídí auto apřitom vypráví obabičce Mileně aovesnici, kde babička bydlí. Auto je nové atáta taky. Maminka seza Michala vdala před třemi týdny. Nechali Ondru, aby si sám vybral, jestli ho bude oslovovat táto, nebo Michale. Ondra se dlouho nemohl rozhodnout anakonec mu začal říkat táto Michale.

Auto právě opustilo dálnici. Úzká klikatá silnice pokračuje hustým lesem. Jarní sluníčko posílá teplé paprsky mezi mohutné smrky astromy vrhají temné stíny, ze kterých jde trochu strach.

Ondra se lesa bojí ode dne, kdy se vněm smaminkou ztratili. Stalo se to už před pár lety, ale dodnes si pamatuje, jak dlouho bloudili, ito, jak se tehdy bál. Myslel, že nikdy nenajdou cestu ven. Potom už do lesa nikdy jít nechtěl. Teď pevně sevřel vnáručí kočku Mouru. Poprvé ji uviděl vedle narozeninového dortu se dvěma svíčkami aod té doby jsou pořád spolu. Moura se nebojí ničeho. Je totiž plyšová.

Ondra přemýšlí obabičce. Jaká asi bude? Ještě se spolu neviděli. Babička měla přijet na svatbu, ale místo toho musela do nemocnice se zlomenou nohou. Dnes už je zdravá aMichal jí veze představit svou novou rodinu. Asi se těší, protože je veselý achvílemi si píská. Táta Michal je vlastně veselý pořád. To se Ondrovi moc líbí.

Na první návštěvě uOndry aumaminky Michal navrhl, že by spolu mohli strávit celý příští víkend, azeptal se, co by chtěli podniknout. Ondra poprosil, aby ho naučil hrát fotbal.

„Tebe ale přece fotbal nebaví,“ divila se maminka.

Michal ochotně slíbil, že si sOndrou fotbal zahraje, apotají na chlapce mrknul.

Ondra hru brzy zvládl stejně dobře jako ostatní kluci zjejich čtvrti. Maminka si mohla ukroutit hlavu údivem, jak dobrého trenéra opatřila, ale když se knim chtěla přidat, pohladil ji Michal po vlasech astarostlivě jí poradil: „Radši si odpočiň. Vypadáš unaveně.“

Teď Ondra přemýšlí otom, jaká asi bude babička.