Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Čumidlo a fujtajblíci
s hradním tajemstvím

Ilustrace Zdeňka Študlarová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7444. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019
text © Hynek Klimek, 2019
illustrations © Zdeňka Študlarová

ISBN 978-80-271-1090-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-1089-6 (pdf)
ISBN 978-80-271-2474-9 (print)

Jak to všechno začalo

Čumidla jsou velice užitečná a lidem prospěšná strašidla. Dohlížejí na lidi a dbají na to, aby nedělali, co se dělat nemá. Pokud někoho takového uvidí, přiblíží se k němu a začnou se na něj upřeně dívat, zkrátka čumět. Jistě není zapotřebí dodávat, jak je nepříjemné, jestliže zjistíte, že vás někdo pozoruje při něčem, o čem sami víte, že byste to dělat neměli.

Určitě si dokážete snadno představit, jak je zneklidňující, když vás při něčem takovém někdo pozoruje, a v případě čumidla navíc cosi podobného malému dráčkovi s velikánskýma vykulenýma očima. Upírá je na vás a čumí a čumí.

Nevíte, co čumidlo provede anebo může provést, až usoudí, že se už načumělo dost a k ničemu to nevede. I těm nejotrlejším jistě zanedlouho dojde odvaha pokračovat v tom, co způsobilo, že na ně tajemné stvoření kvůli tomu upírá své velikánské vykulené oči. A zahnat se nedá. Pokud se najde někdo natolik odvážný, či spíše nerozvážný, že se pokusí k čumidlu přiblížit, vzdálí se pozpátku o stejnou vzdálenost a vytrvale čumí dál.

A ještě ke všemu se může stát, zejména pokud jste dělali něco závažnějšího, že až vás opustí odvaha setrvat na místě, neodbytné čumidlo vás při vašem ústupu bude následovat. Třeba i do domu či jiného obydlí, i do hostince, do hotelu anebo do auta, autobusu nebo vlaku a v klíčovém momentu, když za sebou chcete zabouchnout dveře, ho neuvidíte, protože jako každé jiné strašidlo se dokáže udělat na čas neviditelným. Uvidíte ho potom, až když samo bude chtít, a pravděpodobně v naprosto nevhodném momentu pro vás, kdy ho spolu s vámi spatří i jiní. Těžko vám uvěří, že na vás čumidlo čumí jen tak pro nic za nic.

Umějí mluvit, ale využívají to jen výjimečně, když vypozorují, že ten, na koho čumí, je natolik nechápavý, že mu je třeba objasnit, proč to dělají, případně když usoudí, že je jiný závažný důvod, aby s nějakým člověkem promluvila. Vzhledem ke své velikosti mají hlásek podobný dětskému, což osloveným lidem obvykle způsobí další nečekané překvapení. Žádnou pevnou stravu nepotřebují. Sytí se úzkostí, strachem a obavami těch, na které se začuměla.

Jedno z takových čumidel sídlí od dávných časů na šumavské hoře Javorník. Své si s ním a jeho potomkem užila skupina školáků, kteří tady byli na škole v přírodě. Nutno uvést, že se jim to stalo zcela po zásluze, protože čtveřice děvčat se rozhodla podvádět při bojové hře.

Zájmu čumidla nemohla uniknout ani trojice kluků, z nichž jeden vyslechl, o čem se spolužačky domlouvají. S kamarády ze třídy se dohodl, že si na ně na cestě lesíkem za tmy počíhají a v prostěradlech je vystraší jako duchové. Jenomže nikdo z nich netušil a ani tušit nemohl, že je pozoruje čumidlo. A protože správně usoudilo, že obě skupinky dělají něco, co se dělat nemá, dokonale všech sedm nezdárníků vyděsilo.

Pořádným leknutím to odskákal i mladý učitel, kterého posléze ovšem uklidnilo, že strašidelné čumidlo nespatřil přičiněním náhody jen on, ale viděla ho i řada dalších. Proto ho opustila trýznivá myšlenka, že se patrně zbláznil.

Čumidlo následně usoudilo, že nezbedné žáky je potřeba sledovat a v případě potřeby na ně čumět i dál, a tak se zdvojilo. Patřilo totiž mezi hrstku nejstarších čumidel, která to mohou udělat. Množí se ale jen velmi nerada, a tak to dělají jen zcela výjimečně. Javornické čumidlo ovšem usoudilo, že tentokrát je to nezbytně potřeba, a proto to udělalo.

Nové čumidlo, které podědilo veškeré jeho vědomosti kromě vzpomínek, poté jeho rodič vyslal se školáky do Prahy na Vinohrady, odkud na školu v přírodě přijeli. Odjelo autobusem s nimi, a také s fujtajblíky, které mu rodič doporučil vzít si s sebou pro případnou potřebu.

Fujtajblíci jsou zvláštním druhem strašidel, podobají se broukům, jichž se většina lidí štítí. Vypadají jako cosi mezi sviluškou, škvorem a červem. Dokáží se ale zvětšovat a pár jedinců z nich až do lidské velkosti. To ovšem dělávají jen tehdy, když někdo z lidí vstoupí do mokřadu, ve kterém na úpatí Javorníku žijí, anebo když jim to přikáže strašidlo, jemuž slouží. Mají malé hlavy a málo rozumu, a tak se jinými strašidly dají bez odporu ovládat.

Co se dělo na Javorníku, cestou autobusem a později v Praze a co v ní čumidlo a fujtajblíci prováděli, je podrobně zaznamenáno v knížce Čumidlo a fujtajblíci se školáky, na kterou toto vyprávění volně navazuje.

Jak se nezkušené čumidlo vrátilo krodiči