Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Oldřiška Ciprová

Ema a jednorožec
Zázračný lektvar

Ilustrace Lenka Němcová
Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 7069. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Návrh obálky Šimon Jimel
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2018
Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2018

ISBN 978-80-271-2372-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-2371-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-2059-8 (print)

První kapitola

„Co se děje, tati?“ zamžourala Ema na svého otce překvapeně, když ho ráno uviděla v kuchyni, jak jí chystá snídani. Nestávalo se často, že by ho Ema ráno potkávala doma, většinou byl v době její snídaně už dávno v práci. „Ty nejdeš do práce?“ zeptala se a posadila se na židli.

„Mamince není nějak dobře, tak jsem si vzal volno, abych tě vypravil do školy a odvezl ji k doktorovi.“

„Co jí je?“ chtěla vědět Ema a raději se otci nesvěřila, že se už pár let vypravuje do školy sama. Kolik si táta myslí, že jí je? Pět?

Tatínek se na Emu usmál a položil před ni na stůl míchaná vajíčka. Spiklenecky na dceru mrknul a ta neměla to srdce mu říct, že míchaná vajíčka k snídani dávno nejí. Vyžadovala je, když jí bylo šest, a tátovi to nějak utkvělo v paměti. Zazubila se na něj, aby ocenila snahu, a odhodlaně rýpla lžičkou do jídla.

 „Asi se někde nachladila,“ pokrčil tatínek rameny, protože nepovažoval manželčinu nevolnost za nic vážného. Ema to z jeho tónu vycítila a podvědomě se uklidnila.

„Lítá toho teď všude hrozně,“ podotkla dospěle a statečně zdolávala pokrm na talíři. Když dojedla, odnesla nádobí do myčky a potichu přešla ke dveřím ložnice rodičů.

Slabě ťukla a nahlédla dovnitř.

„Emo,“ usmála se na ni maminka ospale. „Ať nepřijdeš pozdě do školy.“ 

Ema ledabyle mávla rukou.

„Je ti dobře, mami?“ zeptala se a sedla si k mamince na pelest. Starostlivě se nad maminku naklonila. Průsvitnost jejího obličeje Emu nepříjemně překvapila.

„Je mi jenom trochu slabo, Emi, nic to není,“ uklidňovala ji maminka a znovu se pokusila o úsměv. Emě ale v té chvíli naskočila husí kůže a zmocnil se jí zvláštní pocit bezmoci, který neuměla ovládnout. „Půjdeš k doktorovi?“

„Ne, jen si dneska poležím, odpočinu si a zítra budu jako rybička, Emo. Nic to není.“

„Měla bys tam jít,“ odpověděla Ema, která se nemohla zbavit nutkání se o maminku postarat. Zbytečně vyšiluju, napomenula se ale pak v duchu. Naklonila se k mamce a políbila ji na čelo. „Tak ahoj, už musím jít do školy.“

„Ano, zlatíčko. Odpoledne mi bude určitě líp a popovídáme si,“ povzbudila dceru maminka, když viděla Emin ustaraný obličej.

Ema jen přikývla a tiše vyšla z ložnice.

Teprve na chodbě si uvědomila, že celou dobu u maminky podvědomě zatajovala dech. Ema nasála do plic vzduch, úleva ale nepřišla. Něco uvnitř jí stále bránilo se pořádně nadechnout.

Druhá kapitola

„Co ti je?“ zeptala se Barča Emy hned tři minuty nato, co se potkaly před školou.

Auviděla Keiru.

„Keiro?“