Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Michal Vaněček

Bajky z farmy zvířat

Ilustrace Václav Ráž

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou BAMBOOK
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6796. publikaci

Odpovědná redaktorka Romana Homonická
Jazyková úprava Radka Svobodová
Návrh obálky Václav Ráž
Grafická úprava a sazba TypoText, s. r. o.
Formát ePub Štěpán Böhm
První vydání, Praha 2018
Vytiskla tiskárna TNM print, s. r. o.

© Grada Publishing, a. s., 2018
Text © Michal Vaněček, 2018
Ilustrace © Václav Ráž, 2018

ISBN 978-80-271-0964-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-0963-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-0225-9 (print)

PŘEDMLUVA

Byla jednou jedna farma. Na té farmě pracoval farmář Metoděj. S ním tam žili jeho syn a žena. Na dvorku se popelila slepice Zora a další slepice, v zahradě skotačila koza Melánie s oslíkem Matějem a celou farmu hlídal pes Ferda. Ve stodole bydlela taky myška Hryzka. A našli byste tam i spoustu dalších zvířat. Kolem farmy tu a tam mlsně pobíhala liška Zrzka a vlk Bojar. A věřte, nebo nevěřte, potkali byste i lva Felixe. A nejen jeho!

Farmář i zvířata žili ve shodě. Ale ja k to tak v životě bývá, někdy se pohádali nebo si navzájem prováděli různé neplechy.

S farmářem Metodějem se spřátelil dokonce i medvěd Míša. A ten mu jednoho dne vyvedl povedenou věc…

Medvědí služba

Farmář Metoděj věděl, že v lesích za jeho farmou žije medvěd. To se rozumí, medvěda se bál, ostatně jako každý. On takový opravdový živý medvěd, to je něco úplně jiného než jenom hezký plyšový medvídek, jakého máte doma.

Metoděj šel jednoho dne do lesa na houby. Šel a šel, bloumal lesem, podlézal pod větvemi stromů a hledal v mechu pěkné hříbky. A jak tak byl zabraný do sbírání, přestal koukat nalevo napravo. Najednou zvedne hlavu a místo hřiba vidí před sebou velikého huňatého medvěda. Co teď? Pušku s sebou neměl, kdo by si taky na houby bral s sebou pušku. Neměl ani sekeru, jen proutěný košík a malý nožík na čištění hub.

Stál před medvědem jako zkamenělý a nevěděl, co si má počít.

Už se pomaloučku loučil se životem. Čekal, že se na něj medvěd každou chvíli vrhne. Košík z toho leknutí upustil na zem. Medvěd ale jen popošel ke košíku a k rozsypaným houbám. Vzal do tlapy toho nejkrásnějšího hřiba a začal z něj rozvážně ukusovat.

„Jedeš od těch hub!“ rozkřikl se Metoděj na to obrovské hnědé zvíře.

Medvěd se zamyslel a pak k farmářovu překvapení povídá:

„Ten hřib není špatný, ale ukážu ti, kde rostou lepší.“

Metoděj na medvěda koukal s otevřenou pusou.

„Mně říkají Míša,“ napřáhl medvěd k farmáři tlapu.

„Metoděj,“ vykoktal ze sebe farmář a opatrně medvědovi potřásl velkou tlapou.

„Pojď,“ zavelel Míša a už táhl Metoděje někam do houští.

Farmář se nestačil divit. Medvěd ho dovedl na místo, kde on, Metoděj, ještě nikdy nebyl. A rostly tam pravé hřiby, sameťáky, křemenáče, no úplná boží úroda. Metoděj sbíral a sbíral, takže měl košík za chviličku plný.

„Jsem z toho nějaký unavený,“ povzdechl si.

„Tak si támhle v mechu zdřímni,“ navrhl medvěd, „já dám pozor, aby tě nikdo nerušil.“

Hm, takovou službu, to si dám líbit, pomyslel si překvapený Metoděj. Zdá se, že tady medvědi poskytují odpočinkový servis s veškerým komfortem. Ale co nad tím přemýšlet! Zívl, natáhl se do mechu a v ten moment usnul.

Míša měl dobrou náladu a chtěl být ten den asi užitečný. Koukal kolem, aby Metoděje opravdu žádné zvíře nerušilo. Odháněl i motýly. Najednou přiletěla nějaká nenechavá moucha. Bzučela a poletovala a dorážela na spícího Metoděje. Míša se po ní oháněl a snažil se ji zahnat. Jenže ta mrška vždy na chvilku poodletěla, ale pak zase začala kroužit kolem ležícího spáče. Nakonec se moucha asi taky unavila a usedla na Metodějovo čelo. A mám tě! Pomyslel si Míša, rozpřáhl se tlapou a plácl mouchu řádnou medvědí ranou.

„Auvajs, pane na nebi, co se to děje, zemětřesení?“ vyskočil Metoděj a držel si čelo, na kterém mu začala bobtnat výstavní boule.

„Pardon, já nerad,“ omlouval se Míša.

„Od tebe se nechám zase někdy hlídat, ty hnědý brachu!“ láteřil farmář.

A když přišel večer mezi sousedy do hospody, ozval se od stolů veselý smích.

„Cos dělal, Metoději, že máš na čele takový tenisák?“ smáli se ostatní chlapi.

„Ále, byl jsem na houbách,“ šklebil se Metoděj. „A jeden dobrý přítel mi poskytl vskutku medvědí službu.“

Od té doby se takové službě, kdy je dobrý úmysl korunován neštěstím, říká medvědí služba.

Hladová liška Zrzka ahrozny

Liška Zrzka žila vlese za farmou, stejně jako medvěd Míša. Kudy chodila, tudy přemýšlela, jak by se dostala do Metodějova kurníku. Metoděj měl na Zrzku už dlouho spadeno. Věděl totiž, jakou neplechu dokáže vkurníku napáchat.

Mnohokrát jí vyprášil kožich koštětem anejednou běžel pro pušku – to měla Zrzka opravdu nahnáno. Metoděj na Zrzku dokonce nastražil ipast. Ale kdepak spastí na prohnanou lišku! Když našel vpasti dvakrát místo lišky slepici, přehodnotil situaci araději pasti na lišku přestal líčit.

Jednou měla Zrzka velký hlad. Několik dní se jí nepodařilo ulovit nic ksnědku. Slídila tedy kolem farmy apřemýšlela, jak se dostat do kurníku. Protáhla se dírou vplotě, ale co čert nechtěl, uviděl ji kohout adal se do hrozného křiku. Všechny slepice včele seZorkou se utíkaly rychle schovat.

„Aupaluj, ty potvoro zrzavá! To tak, ještě hrozny abys mi zblajzla!“ hulákal za liškou Metoděj.

„Žádná škoda,“ volala vběhu Zrzka, „beztak byly určitě kyselé anebyly kjídlu.“

„Nehaň nikdy to, co nemůžeš mít,“ křikl za ní Metoděj.

„Aťsi, ale aspoň toho nebudu litovat,“ odfrkla liška.