Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Němcová

Nelinka – Štěňátko na cvičáku
Povídání o pejskovi a holčičce

Ilustrace Lenka Němcová

Vydala Grada Publishing, a.s. pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6868. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
Formát ePub Štěpán Böhm
První vydání, Praha 2018
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2018
© Lenka Němcová, 2018

ISBN 978-80-247-3374-6 (ePub)
ISBN 978-80-247-3281-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-0881-7 (print)

Nelinka, psí slečna

Ahoj, děti, já jsem Nelinka. Jsem psí slečna apatřím té nejlepší paničce na světě. Jmenuje se Violka, je jí 11 let ajá ji prostě miluju. Miluju to, jak se mnou blbne, miluju dlouhé procházky, které spolu podnikáme. Aze všeho nejvíc miluju večer, kdy se kní polehoučku, pomaloučku vkradu do postýlky, přitulím se azdají se mi ty nejkrásnější psí sny.

Jéje, já vám zapomněla prozradit, že jsem rasy jezevčíka dlouhosrstého, což je sice pěkně paličaté plemeno, ale vyniká svou oddaností avěrností pánovi, vmém případě paničce. Jestli si mě teď představujete, mám dlouhé tělíčko, krátké nožičky ahebkou srst. Barva mého kožíšku je rezavá. Kožíšek mám často od dovádění rozčepýřený, atak se musím občas učesat.

Hlavně moje dlouhá ouška potřebují hřeben. Je to ta nejotravnější věc, jakou znám. Všelijak to tahá aje to hrůza, ale výsledek stojí za to. Když pak vidím, jak se Violce líbím ajak je na mne pyšná, už mi to česání tak otravné nepřipadá. Vtu ránu je ze mne elegantní psí dáma. Anejlegračnější je, když si Violka ještě ktomu učeše dlouhé vlásky do svého oblíbeného účesu. Schválně, zkuste hádat, jaký je její oblíbený účes. Tak co, už vás to napadlo? Ano, jsou to přece dva culíky, co vypadají úplně stejně jako moje rozčesaná ouška. To jsme si pak opravdu podobné. Vyrazíme na procházku ajá si spokojeně poštěkávám, Violka si pobrukuje nějakou písničku ajdeme vedle sebe usměvavé aculíkaté, tedy ouškaté, vlastně pardon, učesané.

Akromě Violky mám ještě tři opravdické lásky, ato jsou štěňátka, která se mi narodila na jaře. To vám bylo překvapení pro mou člověčí rodinu! Ti teda koukali, když vmém pelíšku místo jednoho našli hned psy čtyři. Violka na mě byla pyšná ahned začala štěňatům vymýšlet jména. Vybrali jsme Lili, Rex aAndy.

Její maminka statínkem už tak nadšeni nebyli. Původně nechtěli žádného psa. Kvůli Violce ustoupili, aaby jí udělali radost, koupili jí knarozeninám štěňátko, tedy mě. Akdyž jsem na ni vyskočila zjejího narozeninového dárku adala jí psí pusu, radost měla určitě. Obrovskou radost. Tu největší na světě! Výskala, usmívala se abyla prostě náramně šťastná.

Ateď tu po jejich krásném luxusním, krásně naklizeném bytě běhala místo jednoho psa celá smečka. Všude ťápoty, vycintaná voda zmisky, rozšlapané nedopapané granule achlupy znašich kožíšků.

Akdyž štěňata neustále všude po bytě dělala loužičky akdyž rozžvýkala arozdrbala tatínkovy oblíbené papuče, táta řekl: „Adost! Ti psi musí okamžitě zdomu.“